СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2026 року м. Харків Справа № 922/2891/25 
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Лакіза В.В.
за участю секретаря судового засідання Андерс О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Акціонерного товариства “Харківське підприємство автобусних станцій” (вх.№2494Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.10.2025 у справі №922/2891/25 (повний текст рішення складено та підписано 05.11.2025 суддею Чистяковою І.О. у приміщенні Господарського суду Харківської області) 

за позовом Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій", м. Харків, 
до 1. Приватного підприємства "Транс-Сервіс", смт. Васищеве, Харківський район, Харківська область, 
2. Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків, 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:1.Управління патрульної поліції у Харківській області, м. Харків, 2.Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області (вулиця Адміністративна, м. Зміїв, Чугуївський район, Харківська область, 

про визнання недійсним правочину, визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Транс-Сервіс", Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації, в якій просило суд:
1. Визнати недійсним правочин вчинений у вигляді додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, укладену між Приватним підприємством "Транс-Сервіс" та Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації в частині пункту 1.1, пункту 1.2 Розділу 1 "Предмет договору".
2. Визнати незаконними дії Приватного підприємства "Транс-Сервіс" щодо затвердження паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових без зазначення в них назв автостанцій.
3. Зобов`язати Приватне підприємство "Транс-Сервіс" відновити становище, яке існувало до порушення права Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" шляхом внесенням змін до паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових частин щодо визначення назв автостанцій у назві маршруту та визначення назв автостанцій, з яких повинно здійснюватися відправлення та прибуття автобусів. 
Позов обґрунтовано,зокрема, з тих підстав що додатковою угодою №2 від 23.02.2024 до укладеного за конкурсом Договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 внесено істотні зміни до предмета Договору шляхом вилучення маршрутів № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, №1329 Зміїв (АС) - Соколове, №1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, та вилучення за маршрутом №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське назви АВТОСТАНЦІЇ відправлення та прибуття автобусів в м. Зміїв - "Зміїв (АС)", що суперечить ст. 32, 43, 44 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 28 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, п. 6, 7, 28 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, та зачіпає майнові інтереси позивача, якому завдаються збитки за укладеним між позивачем та відповідачем-1 договором №05/09 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 18.09.2019, а тому позивач просить визнати недійсною Додаткову угоду №2 від 23.02.2024 до Договору в частині пункту 1.1, пункту 1.2 Розділу 1 "Предмет договору" на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. 
Також, позивач вважає, що затвердження першим відповідачем - Приватним підприємством "Транс-Сервіс" нового паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових без зазначення в ньому назви автостанції за маршрутом №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське, який погоджений Управлінням патрульної поліції в Харківській області, суперечить діючому законодавству та умовам п. 2.1. Договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, а тому позивач просить визнати такі дії першого відповідача незаконними та зобов`язати його відновити становище, яке існувало до порушення права позивача шляхом внесення змін до паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових частин щодо визначення назв автостанцій у назві маршруту та визначення назв автостанцій, з яких повинно здійснюватися відправлення та прибуття автобусів.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.10.2025 у справі № 922/2891/25 в позові відмовлено повністю.
В обгрунтування рішення суд послався на те, що зміна предмета договору в частині вилучення № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, №1329 Зміїв (АС) - Соколове, №1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, та вилучення за маршрутом №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське назви автостанції відправлення та прибуття автобусів в м. Зміїв - "Зміїв (АС), вчинена відповідачами на виконання вимог закону, оскільки внаслідок змін, внесених у статю 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» повноваження організатора перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі Зміївської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, належать саме до компетенції представницького органу об`єднаної територіальної громади - Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, а повноваження організатора перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі Зміївської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, однак не виходять за межі Харківської області, які раніше належали Зміївській РДА, – до Харківської обласної державної адміністрації і станом на теперішній час та на момент укладання спірної додаткової угоди № 2 від 23.02.2024 процедура ліквідації Зміївської РДА не завершена, проте повноваження організатора за маршрутами, визначеними у договорі з ПП "Транс-Сервіс", перейшли частково до Зміївської міської ради – щодо маршрутів № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, № 1329 Зміїв (АС) – Соколове, № 1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, та Харківської обласної державної адміністрації – щодо маршруту № 1325 Зміїв (АС) – Слобожанське.
З цих підстав, 19.02.2024 між ПП “Транс-Сервіс” та Управлінням транспорту Харківської обласної військової адміністрації укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою Зміївську районну державну адміністрацію замінено на Управління транспорту Харківської обласної військової адміністрації Харківської області.
Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 за №1081, не вимагає безпосередньо зазначати назви автостанцій в оголошенні , а обов`язковість зазначення автостанцій залежить від маршруту та його специфіки, і цю інформацію має бути надано в конкурсній документації.
Разом з цим суд зазначив, що всі конкурси, які проводилися до 2020 року Харківською обласною державною адміністрацією проводилися з урахуванням норм чинного на той час Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.09.2010 № 700 “Про затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій“, який передбачав укладення договору між організатором і власниками автостанцій, де були зафіксовані усі автостанції Харківської області позивача, їх клас акредитації, розмір автостанційного збору тощо, умовами якого, як похідна договору, були передбачені, в тому числі, і розміщення назв автостанцій в розкладах, паспортах, оголошеннях про конкурс на території Харківської області і при укладанні договору сторони керувалися затвердженими паспортами маршрутів, які були на момент укладення чинними, і, дійсно містили назви автостанцій, проте ці паспорти були затверджені ще у 2019 році у період дії Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.09.2010 № 700 “Про затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій“, тобто застосовувати назви автостанцій у назвах маршрутів у 2024 році не вимагається.
Порядком розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 травня 2010 року № 278, у паспорті маршруту зазначається назва маршруту, яка складається з назв початкового та кінцевого пунктів маршруту (зупинок), а для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування - з назв автостанцій, у разі їх відсутності - з назв зупинок, передбачених розкладом руху.
Станом на теперішній час на території Харківської області функціонують 3 суб`єкта господарювання, які надають автостанційні послуги, зокрема, АТ “Харківське підприємство автобусних станцій”, КП “Харківпасс”, ТОВ “ТРАНС-РЕГІОН-АВТО”, деякі автостанції яких розташовані поряд одна від одної.
Разом з цим суд зазначив, що сторонами не заперечується, що АТ “ХПАС” не є єдиним суб`єктом господарювання, який надає автостанційні послуги в межах території м. Харкова та Харківської області, у той час як вимогами законодавства про захист економічної конкуренції та антикорупційного законодавства Департаменту заборонено надавати перевагу чи лобіювати інтереси будь-яких суб`єктів господарювання, в тому числі і тих, що надають автостанційні послуги, а за змістом положень ч. 1 статті 32 Закону України “Про автомобільний транспорт”, за якими власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах, автомобільному перевізнику надано право укладати договори саме із суб`єктами господарювання, які надають автостанційні послуги. З метою дотримання зазначених обмежень Департамент економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації не має правових підстав визначати початкові та кінцеві зупинки, як окремі автостанції та більш того кінцева зупинка не є сталою та може неодноразово змінюватися в період дії договору з різних підстав, а тим більше в умовах воєнного стану.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що Департамент економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації (другий відповідач) діє виключно в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а автомобільний перевізник (перший відповідач) самостійно визначає, з якими суб`єктами господарювання, які надають автостанційні послуги, укласти договір, відповідно відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, укладеної між Приватним підприємством "Транс-Сервіс" та Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації
Щодо оскарження паспорта маршрута, де відсутня назва автостанції, суд дійшов висновку, що позивач не є суб`єктом оскарження дій перевізника щодо затвердження такого паспорта з огляду на те, що за чинним законодавством саме на Державну службу України з безпеки на транспорті покладений обов`язок по застосуванню адміністративно-господарських санкцій за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання у сфері перевезення і норми закону не наділяють позивача ані повноваженнями щодо затвердження паспортів маршрутів, ані щодо нагляду за безпекою на автомобільному транспорт.
Крім цього суд зазначив, що позовні вимоги про визнання незаконними дії Приватного підприємства "Транс-Сервіс" щодо затвердження паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових без зазначення в них назв автостанцій, та щодо зобов`язання Приватного підприємства "Транс-Сервіс" відновити становище, яке існувало до порушення права Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій", шляхом внесенням змін до паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових частин щодо визначення назв автостанцій у назві маршруту та визначення назв автостанцій, з яких повинно здійснюватися відправлення та прибуття автобусів, не є ефективним способом захисту, оскільки їх задоволення не призведе до автоматичного виникнення між позивачем та першим відповідачем правовідносин, які виникають на підставі договору між власником автостанцій та автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах, а тим більше за наявності діючого договору про надання послуг автостанцією автомобільному перевізнику обраний спосіб захисту не призведе до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.
Позивач - Акціонерне товариство "Харківське підприємство автобусних станцій" подало на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, нез`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, просить це рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається, зокрема, на те, що під час розгляду справи та в судовому рішенні суд не надав оцінки усім аргументам позивача та наданим в їх обґрунтування доказам, не зазначив в судовому рішенні мотивів прийняття та відхилення доводів позивача щодо необхідності застосування певних норм права, на які посилається позивач, не врахував надані позивачем разом із позовною заявою докази та не долучив надані в підготовчому засіданні та під час розгляду справи по суті докази до матеріалів справи.
Зокрема, позивач зазначає, що суд у мотивувальній частині рішення без посилання на певні норми закону прийшов до висновку, що зміна предмета договору в частині вилучення за маршрутами № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, №1329 Зміїв (АС) - Соколове, №1326 Зміїв (АС) – Водяхівка та за маршрутом №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське назви АВТОСТАНЦІЇ відправлення та прибуття автобусів в м. Зміїв - "Зміїв (АС), вчинена відповідачами на виконання вимог закону, у той час як законодавством такі дії не передбачено.
Разом з цим позивач стверджує, що аналіз положень статей 31, 32, 43,44 Закону України «По автомобільний транспорт», п. 28 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, п.п. 6, 28 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 за №1081, свідчить, що визначений за результатами конкурсу на зазначених автобусних маршрутах–об`єктах конкурсу перевізник – ПП «Транс–Сервіс» (перший відповідач), зобов`язаний дотримуватися вимог закону, іншого законодавства у сфері перевезень пасажирів, умов укладеного договору на організацію перевезень, в якому відповідно до зазначених нормативно-правових актів у Розділі 1 «Предмет договору» та Розділі ІІ «Умови організації перевезень» організатором перевезень - Зміївською державною адміністрацією Харківської області чітко визначено істотні умови договору - маршрути та умови перевезень, які визначені у затвердженому організатором перевезень та винесеному на конкурс паспорті маршруту, які зобов`язують першого відповідача як перевізника здійснювати відправлення чи прибуття автобусів тільки з автостанції позивача, яка визначена організатором перевезень - Зміїв (АС) та яка є єдиною автостанцією у місті Зміїв. 
Також позивач зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо того, що застосовувати назви автостанцій у назвах маршрутів у 2024 році не вимагається, суперечить п. 2.1. Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 278, яким передбачено, що у паспорті маршруту зазначають назву маршруту, яка складається з назв початкового та кінцевого пунктів маршруту (зупинок), а для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування - з назв автостанцій, у разі їх відсутності - з назв зупинок, передбачених розкладом руху.
При цьому позивач зазначає, що 19.02.2019 при укладенні договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування Зміївська районна державна адміністрація Харківської області та перший відповідач - ПП «Транс-Сервіс» керувалися затвердженими паспортами маршрутів, які були винесені організатором перевезень на конкурс за відповідними маршрутами, які є об`єктом конкурсу, які містили назви автостанцій відповідно до вимог чинного законодавства та згідно з предметом вказаного договору, укладеного за результатами конкурсу, перший відповідач - перевізник повинен був здійснювати перевезення пасажирів за маршрутами загального користування , назви яких містили назву автостанції Зміїв (АС), а саме:  1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, №1329 Зміїв (АС) - Соколове, №1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське.
Крім цього позивач зазначає, що суд першої інстанції, мотивуючи відмову у задоволенні позовних вимог, не застосував норми статей 31, 32, 43, 44 Закону України «Про автомобільний транспорт», які передбачають обов`язковість зазначення у назвах приміських, міжміських маршрутів назв автостанцій, у разі їх наявності, і які мають вищу юридичну силу ніж норми, що містять підзаконні нормативні акти, та водночас, пославшись на наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.09.2010 № 700 “Про затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій”, який втратив чинність, зробив висновок, що застосовувати назви автостанцій у назвах маршрутів у 2024 році законодавством не вимагається та водночас послався на положення п. 2.1. Порядку № 278, які передбачають, що саме у паспорті маршруту зазначається назва маршруту, яка складається для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування з назв автостанцій, у разі їх наявності. При цьому, як зазначає позивач, в оскаржуваному рішенні не зазначено мотивів незастосування наведених норм.
Також позивач посилається на те, що в порушення вимог ч. 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судом не надано оцінки аргументам позивача щодо того, що затвердження ПП «Транс-Сервіс» нового паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв –Слобожанське від 14.06.2024 та його складових без зазначення в ньому назви автостанції за маршрутом № 1325 Зміїв (АС) –Слобожанське, який було винесено організатором перевезень - Зміївською районною державною адміністрацією на конкурс згідно з вимогами статей 31,32,43, 44 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка є єдиною в місті Зміїв, суперечить діючому законодавству та умовам п. 2.1. договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, позбавляє законної можливості позивача виконувати діючий договір № 05/09 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 18.09.2019, або укласти відповідний договір про надання послуг автостанції з перевізником, а отже позбавляє можливості позивача отримувати дохід, продаючи квитки та стягуючи з пасажира автостанційний збір та отримувати дохід, надаючи перевізнику автостанційні послуги.
Крім цього позивач зазначив про необгрунтованість висновку суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача внаслідок укладення спірної додаткової угоди та затвердження першим відповідачем як перевізником нового паспорту приміського маршруту загального користування № 1325 з посиланням на те, що він не наділений ані повноваженнями щодо затвердження паспортів маршрутів, ані повноваженнями щодо нагляду за безпекою на автомобільному транспорті і позивач не є суб`єктом оскарження дій перевізника щодо затвердження маршруту, оскільки, як зазначено позивачем у позовній заяві, відповідно до визначених на конкурсі умов перевезень та укладеним з першим відповідачем як переможцем-перевізником договором № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, дозволами до нього, паспортом маршруту прямо передбачено обов`язок перевізника здійснювати відправлення чи прибуття автобусів на маршрутах загального користування №1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, №1329 Зміїв (АС) - Соколове, №1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, №1325 Зміїв (АС) – Слобожанське з автостанції позивача, яка є єдиною у місті Зміїв, що вбачається з переліку автостанцій, який веде Державна служба України з безпеки на транспорті на підставі вимог пунктів 112-1121 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176.
Разом з цим, як зазначив позивач, з урахуванням вищенаведених вимог Закону України «Про автомобільний транспорт», пунктів 2.1.,2.2. договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, в яких відповідачами визначено умови організації перевезень згідно з паспортом маршруту регулярних перевезень, першим відповідачем, який за результатами конкурсу отримав право на обслуговування автобусного маршруту, що містить схеиу маршруту, на якій відмічаються автостанції із зазначенням назви, розкладу руху, таблиці вартості, тощо, затвердження нового паспорту маршруту першим відповідачем без зазначення автостанції «Зміїв–АС» не відповідає чинному законодавству та умовам вказаного Договору, укладеного за результатами конкурсу, що порушує права та інтереси позивача як власника автостанції, що у свою чергу є підставою для звернення позивачем до суду за захистом порушеного права з вимогами з визнання таких дій незаконними та відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом внесення змін до нового паспорту маршруту, які полягають у внесенні у паспорт та його складові частини назв автостанцій, з яких повинно здійснюватись відправлення та прибуття автобусів. 
Також позивач зазначив, що суд, мотивуючи відмову у задоволенні позовних вимог, застосував норми законодавства, якими врегульовано діяльність Державної служби України з безпеки на транспорті щодо здійснення заходів контролю на транспорті, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки не стосуються дій організатора перевезень чи перевізника щодо укладення спірної додаткової угоди та затвердження перевізником нового паспорту маршруту з огляду на те, що порушення законодавства при вчиненні таких дій не стосуються безпеки руху, й відповідно не стосуються дискреційних повноважень вказаного органу.
Також позивач зазначив про нез`ясування судом тих обставин, що другий відповідач, не будучі стороною у договорі № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, а також не будучі правонаступником сторони замовника з цим Договором – Зміївської районної державної адміністрації не мав повноважень на внесення будь-яких змін до цього Договору, укладеного відповідно до статей 43, 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» за конкурсом та викладення його істотних умов в новій редакції у спірній додатковій угоді до його закінчення 24.02.2024, що також є підставою для визнання даної додаткової угоди недійсною.
Крім цього позивач зазначив, що всуперч імперативним приписам статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт», яким чітко визначено строк дії договорів, укладених до набрання чинності цим Законом, - до закінчення строку їх дії, умовам договору 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 щодо строку його дії, відповідачі з посиланням на підзаконні нормативно-правові акти продовжили строк його дії.
При цьому позивач звертає увагу на те, що відповідно до внесених постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2022 № 512 змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 "Про затвердження порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування", Порядок доповнено пунктом 4-1, за змістом яких автомобільному перевізнику та організатору пасажирських перевезень надано можливість продовжити дію існуючих договорів за певних умов: за згодою сторін та за умови підтвердження автомобільним перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору, у той час як матеріали справи не містять доказів підтвердження першим відповідачем другому відповідачу спроможності виконувати зобов`язання відпоівідно до укладеного з ним за результатом конкурсу договорі № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019.
Крім наведених доводів щодо порушень, які стосуються розгляду справи по суті, позивач також зазначає про те, що суд першої інстанції в порушення вимог частин 3,4 ст 168, ст. 179 та п. 13 ч. 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України долучив до матеріалів справи разом з доказом (лист УПП в Харківській області ДПП № 2634/41/14/02-2025 від 05.03.2025) та з порушенням принципу диспозитивності , визначеного ст. 14 цього Кодексу, а також ст. 74, 80 Кодексу самостійно зібрав докази в обґрунтування позиції відповідачів щодо певних обставин укладення між ними оспорюваної додаткової угоди, на які послався у судовому рішенні (лист Зміївської ради Чугуївського району Харківської області від 05.02.2024 № 01-11/403), постановивши при цьому 13.10.2025 о 12:26:50 протокольну ухвалу про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку для надання Зміївською міською радою строку для надання пояснень по справі та одночасно за власною ініціативою з цього самого питання прийнято протилежне рішення про продовження зазначеного строку до 13.10.2025.
Також позивач зазначив, що суд першої інстанції в порушення принципів змагальності та диспозитивності, визначених у статтях 13,14 Господарського процесуального кодексу України, та з порушенням встановленого порядку, визначеного у ч. 1, 3, 4, ст. 74, ст.ст. 77, 80, ч. 3 ст. 86, ч. 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження встановлення конкретних обставин, які покладені в основу обгрунтування укладення між відповідачами оспорюваної додаткової угоди відповідно до приписів чинного законодавства, послався в судовому рішенні на докази, які одержані судом з порушенням закону, не були досліджені в судовому засіданні під час розгляду справи, які суд відобразив у тексті судового рішення та які відсутні у матеріалах справи, а саме:
- лист Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 05.02.2024 № 01-11/403;
- лист ПП "Транс-Сервіс" від 26.01.2024 № 12.
Позивач стверджує, що про існування вказаних документів йому стало відомо лише після ознайомлення зі змістом оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим його представником 11.11.2025 до Зміївської міської ради та ПП "Транс-Сервіс" було спрямовано адвокатські запити з проханням надати інформацію та документи, що стосуються вищевказаних доказів, які зазначені у судовому рішенні, у відповідь на які Зміївська міська рада листом вих. № 01-14/3910 від 13.11.2025 повідомила, що лист від 05.02.2024 № 01-11/403 Зміївською міською радою до матеріалів справи № 922/2891/25 не долучався, а ПП "Транс-Сервіс" листом від 17.11.2025 №вих. № 11 відмовило у наданні вказаних документів. 
З огляду на наведене позивач стверджує , що він з незалежних від нього причин не може самостійно отримати лист ПП "Транс-Сервіс" від 26.01.2024 № 12, який покладено судом в основу викладеного в оскаржуваному рішенні висновку про укладення оспорюваної додаткової угоди у відповідності до чинного законодавства та позивач з незалежних від нього причин не міг подати клопотання суду першої інстанції про витребування доказів у визначений ч. 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дізнався про них зі змісту оскаржуваного судового рішення, у зв`язку з чим в апеляційній скарзі заявив клопотання, в якому просить суд апеляційної інстанції визнати поважними причини пропущення строку на подання клопотання про витребування відповідного доказу у встановлений строк та витребувати від ПП "Транс-Сервіс" його лист від 26.01.2024 № 12.
Колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання з огляду на нступне.
Відповідно до ч. 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Натомість статтею 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено правила подання сторонами доказів.
Так, відповідно до частини першої цієї статті учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина 2).
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи(частина 3) .
З матеріалів справи вбачається, що посилання на лист Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 05.02.2024 № 01-11/403 та лист ПП "Транс-Сервіс" від 26.01.2024 № 12 міститься у преамбулі оспорюваної позивачем додаткової угоди, копію якої ним долучено до позовної заяви, а тому ще до подання позовної заяви він був обізнаним про існування таких документів та мав можливість заявити клопотання суду першої інстанції про їх витребування у встановлений строк.
При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи. Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.
Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Неналежне користування позивачем процесуальними правами, що спричинило порушення передбаченого процесуальним законодавством порядку подання доказу не може бути підставою для прийняття нового доказу судом апеляційної інстанції.
Підстави неподання позивачем до суду першої інстанції вказаного доказу не можуть вважатися поважними, оскільки залежать не від об`єктивних, незалежних від волі заявника обставин, а спричинені суб`єктивною поведінкою учасника справи.
Судова колегія зауважує, що здобуття нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи суперечить основоположним принципам змагальності та рівності сторін господарського судочинства.
В апеляційній скарзі позивачем також заявлено клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на подання та долучення до матеріалів справи наступних доказів:
- адвокатського запиту від 11.11.2025 до Зміївської міської ради;
- відповіді на запит Зміївської міської ради від 13.11.2025 № 01— 14/3910;
- адвокатського запиту від 11.11.2025 до ПП «Транс-Сервіс»;
- відповіді на запит ПП «Транс-Сервіс» від 17.11.2025 № 111.
Колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки вказані документи не існували на час прийняття оскаржуваного рішення, що виключає можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції в порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання, а саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Відповідної правової позиції щодо поданих суду апеляційної інстанції нових доказів , які не існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, дотримується Верховний Суд в постановах від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15 від 11.09.2019 у справі № 922/393/18від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 для розгляду справи № 922/2891/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 у справі № 922/2891/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача - Акціонерного товариства “Харківське підприємство автобусних станцій” (вх.№2494Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.10.2025 у справі №922/2891/25 та призначено її до розгляду в судове засідання з повідомленням учасників справи на 15.01.2026 о 10:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.
18.12.2025 від другого відповідача - Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 14569), в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
05.01.2026 від першого відповідача - Приватного підприємства "Транс-Сервіс" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 75), в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
05.01.2026 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 81), в якому вона просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 18.02.2026 о 14:00 годин та запропоновано учасникам справи надати письмові пояснення, навести свої доводи та міркування щодо питань по суті справи, які виникли під час розгляду справи в даному судовому засіданні, зокрема щодо правових підстав (із зазначенням певних норм) зміни в п.п. 1.1., 1.2. спірної додаткової угоди від 23.02.2024 № 2 до договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 № 1 та у паспорті маршруту № 1325, розробленому 14.06.2024, назви вказаного маршруту, визначеної у відповідності до умов проведеного конкурсу із визначення авомобільного перевізника на цьому маршруті, у паспорті цього маршруту, розробленому 09.01.2019, та в п. 1 (Предмет договору) первісної редакції договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 № 1, шляхом виключенння назви автостанції - АС Зміїв, а також щодо правових підстав (із зазначенням певних норм) складання у такому випадку нового паспорту маршруту, а не внесення змін в діючий.
29.01.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення по справі (вх. № 1226).
05.02.2026 від першого відповідача - Приватного підприємства «Транс-Сервіс» надійшли додаткові пояснення по справі (вх. № 1492).
06.02.2026 від другого відповідача надійшли додаткові пояснення по справі (вх. № 1541). 
В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, а представники відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповіача, заперечили проти задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги сторін, заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2019 між переможцем конкурсу – Приватним підприємство “Транс-Сервіс” (Перевізником) та Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області (Замовником) укладено договір № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування (далі – договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору Замовник надає перевізнику право на перевезення пасажирів на приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі районну, а саме: № 1325 Зміїв (АС) – Слобожанське, № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, № 1329 Зміїв (АС) – Соколове, № 1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, а Перевізник зобов`язується здійснювати перевезення пасажирів та багажу за зверненням будь-якої особи на умовах, передбачених Договором, паспортом маршруту і за тарифами, затвердженими у встановленому порядку. 
Згідно з п. 2.1. Договору умови перевезень зазначаються у паспорті маршруту.
Відповідно до п. 2.2. Договору паспортом маршруту є документ, затверджений Замовником, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графік режиму праці та відпочинку водіїв тощо.
Згідно з п. 2.3. Договору Перевізник зобов`язаний виконувати умови перевезень, визначені Законом України “Про автомобільний транспорт”, Законами України “Про транспорт”, “Про дорожній рух” іншими нормативно-правовими актами у сфері автомобільних перевезень.
За умовами пп. 3.2.1.-3.2.2. п. 3.2. Договору Замовник зобов`язаний: забезпечити розроблення паспортів нових автобусних маршрутів загального користування. Один екземпляр паспорту надати замовнику перевезень. 
Порядок розроблення та затвердження паспорта маршруту визначає центральний орган виконавчої влади з питань автомобільного транспорту.
Вносити зміни тимчасового або постійного характеру в схему руху, розклад руху автобусного маршруту у разі настання подій, що суттєво впливають або змінюють характер чи якість обслуговування пасажирів на означеному маршруті.
Згідно з пп. 3.4.8. п. 3.4. договору Перевізник зобов`язаний: забезпечувати відправлення чи прибуття автобусів приміського автобусного маршруту загального користування тільки з автостанцій та із зупинок, передбачених паспортом приміського автобусного маршруту.
19.02.2019 відповідачем-1 затверджено паспорт приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв (АС) - Слобожанське.
У 2020 році в Україні проведено реформу децентралізації, яка передбачала, серед іншого, ліквідацію районних державних адміністрацій та передачу повноважень від центральних органів влади до органів місцевого самоврядування, в тому числі до об`єднаних територіальних громад (ОТГ). 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 725р “Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області” була утворена Зміївська територіальна громада Чугуївського району Харківської області шляхом об`єднання 10 рад: Зміївської міської ради, Зідьківської селищної ради та Бірківської, Борівської, Великогомільшанської, Задонецької, Соколівської, Таранівської, Тимченківської і Чемужівської сільських рад Зміївського району Харківської області. 
Представництво інтересів Зміївської територіальної громади Чугуївського району Харківської області з 2020 року по теперішній час здійснює Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області. 
Таким чином, внаслідок проведеної децентралізації, повноваження Організатора перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі новоутвореної Зміївської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, перейшли до представницького органу новоутвореної ОТГ – Зміївської міської ради, а повноваження Організатора перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі Зміївської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, однак не виходять за межі Харківської області, які раніше належали Зміївській РДА, – до Харківської обласної державної адміністрації. 
З цих підстав, 19.02.2024 ПП “Транс-Сервіс” (Перевізник) та Управління транспорту Харківської обласної військової адміністрації (Замовник), керуючись статтею 7 Закону України “Про автомобільний транспорт”, Законом України від 07 вересня 2021 року № 1712-ІХ “Про внесення зміни до статті 7 Закону України “Про автомобільний транспорт” щодо організації пасажирських перевезень”, Положенням про Управління транспорту Харківської обласної державної адміністрації (нова редакція), затвердженим розпорядженням начальника Харківської обласної військової адміністрації від 03 лютого 2023 року № 38 В, ураховуючи акт № 1 від 14 грудня 2021 року про приймання - передавання документації щодо обслуговування приміських автобусних маршрутів загального користування, що проходять територією двох територіальних громад та не виходять за межі Харківської області, затвердженого головою Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області 14 грудня 2021 року, уклали додаткову угоду № 1 до договору, якою Зміївську районну державну адміністрацію замінено на Управління транспорту Харківської обласної військової адміністрації Харківської області.
Строк дії Договору згідно з п. 8.1. договору встановлено з 25 лютого 2019 року по 24 лютого 2024 року і подовженню не підлягає.
Згідно з п. 8.2. договору дія договору припиняється у разі: закінчення терміну, на який його було укладено, терміну дії ліцензії, ліквідації Сторони за Договором, розірвання Договору.
24.02.2024 термін дії договору, визначений п. 8.1. договору, закінчився. 
Разом з тим, згідно з Постановою КМУ № 512 від 29.04.2022 (набрання чинності відбулося 05.06.2022), якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 р. № 176 “Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту”, договір про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (або дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування), строк дії якого закінчується у період дії воєнного стану в Україні, вважається таким, дію якого продовжено на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування. Продовження строку дії договору про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області, можливе за згодою сторін та за умови підтвердження автомобільним перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору.
Воєнний стан в Україні введено на підставі Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався неодноразово та триває станом на теперішній час. 
23.02.2024 Приватне підприємство “Транс-Сервіс” (Перевізник) та Управління транспорту Харківської обласної військової адміністрації (Замовник), керуючись Законом України "Про автомобільний транспорт", листом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 05 лютого 2024 року № 01-11/403, враховуючи підтвердження Перевізником спроможності виконувати ним зобов`язання відповідно до укладеного Договору № 1 від 19 лютого 2019 року про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування (лист ПП "Транс-Сервіс" від 26 січня 2024 року № 12), уклали додаткову угоду № 2 від 23.02.2024 до Договору від 19.02.2019 № 1 , якою цей Договір викладено в новій редакції, якою, серед іншого, продовжено дію Договору на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування, а також внесено зміни до його істотної умови -до предмета договору, шляхом вилучення маршрутів: № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, № 1329 Зміїв (АС) – Соколове, № 1326 Зміїв (АС) – Водяхівка та вилучення з назви автобусного маршруту загального користування № 1325 Зміїв-Слобожанське назви автостанції, з якої мають здійснюватись прибуття та відправка автобусів.
Згідно з пп. 2.4.5. п. 2.4. додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до договору перевізник зобов`язаний: забезпечувати відправлення чи прибуття автобусів приміського автобусного маршруту загального користування тільки з автостанцій та із зупинок, передбачених паспортом приміського автобусного маршруту.
14.06.2024 Приватним підприємством "Транс-Сервіс" (Перевізником) був затверджений новий паспорт приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське, погоджений Управлінням патрульної поліції в Харківській області 02.07.2024.
Щодо інших маршрутів, а саме: № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, №1329 Зміїв (АС) – Соколове, №1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, перевезення за якими здійснювалися ПП “Транс-Сервіс”, Організатором перевезень - Зміївською міською радою 10.01.2024 оголошено новий конкурс, переможцем якого так само стало ПП “Транс-Сервіс”, з яким у наступному укладено наданий відповідачем-1 до відзиву договір № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Зміївської територіальної громади від 20.02.2024. 
Вказаний договір № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Зміївської територіальної громади від 20.02.2024 не є предметом оскарження по цій справі.
Позивач стверджує, що фактично додатковою угодою №2 від 23 лютого 2024 року до договору змінено істотні умови договору, а саме: змінено зміст п.1 “Предмет договору” зі змісту якого по маршруту №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське виключено автостанцію, та взагалі виключені маршрути: № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, №1329 Зміїв (АС) – Соколове, №1326 Зміїв (АС) – Водяхівка. Таким чином, за твердженням позивача, в порушення статей 31, 32, 43, 44 Закону з маршруту “№1325 Зміїв (АС)- Слобожанське” відповідачами протиправно виключено автостанцію та зазначено інше найменування маршруту - “№1325 Зміїв - Слобожанське”, чим ,не зважаючи на зобов`язання відповідача-1, що зазначені у пункті 3.4.8 Договору на перевезення та аналогічному за змістом пункті 2.4.5 додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до цього договору, перший відповідач перестав заїжджати на Зміївську автостанцію і здійснює відправлення/прибуття автобусів маршрутів загального користування не з автостанції, що суперечить ст. 32, 43, 44 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 28 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, п. 6, 7, 28 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, чим зачіпає майнові інтереси позивача, якому завдаються збитки за укладеним між позивачем та першим відповідачем договором №05/09 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 18.09.2019, а тому позивач просить визнати недійсною додаткову угоду №2 від 23.02.2024 до договору в частині пункту 1.1, пункту 1.2 Розділу 1 "Предмет договору" на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. 
Також, позивач вважає, що затвердження відповідачем-1 нового паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових без зазначення в ньому назви АВТОСТАНЦІЇ за маршрутом №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське, який погоджений Управлінням патрульної поліції в Харківській області, суперечить діючому законодавству та умовам п. 2.1. договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, позбавляє законної можливості позивача виконувати діючий договір №05/09 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 18.09.2019, або укласти відповідний договір про надання послуг на автостанції з перевізником, а отже, позбавляє можливості позивача отримувати дохід, продаючи квитки та стягуючи з пасажира автостанційний збір, та отримувати дохід, надаючи перевізнику автостанційні послуги, а тому позивач просить визнати такі дії відповідача-1 незаконними та зобов`язати відповідача-1 відновити становище, яке існувало до порушення права позивача шляхом внесення змін до паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових частин щодо визначення назв автостанцій у назві маршруту та визначення назв автостанцій, з яких повинно здійснюватися відправлення та прибуття автобусів.
Також, позивач вважає, що відсутність інформації у договорі на перевезення, розкладу руху та паспорті маршруту місця відправлення та прибуття автобусів - автостанції позбавляє позивача можливості також виконувати обов`язки, які покладені на нього Постановою КМУ № 176 від 18 лютого 1997 р., де у пункті 113 вказано, що власники автостанцій зобов`язані за зверненням організатора перевезень подавати інформацію про кількість виконаних автомобільними перевізниками рейсів на автобусних маршрутах, які пролягають через автостанцію, наявні спроможності щодо обслуговування нових рейсів, умови укладення договорів з автомобільними перевізниками. Автостанція і Перевізник повинні мати чітке розуміння з якої автостанції автобусу необхідно здійснювати відправлення, куди повинен прийти пасажир і о котрій годині. Місто Харків та інші міста Харківської області мають автостанції, на яких веде діяльність позивач, про що подані відповідні докази до суду. До складу АТ "ХПАС" входять автостанції розташовані у містах Харківської області, зокрема Зміївська АС, яка зазначена у переліку автостанцій, реєстр яких веде Державна служба України з безпеки на транспорті. Крім того, Зміївська АС є єдиною автостанцією в даному населеному пункті, що також вбачається з переліку автостанцій, реєстр яких веде Державна служба України з безпеки на транспорті. Пункт 28 Постанови КМ України № 176 встановлює, що місцями зупинки автобусів на приміських та міжміських маршрутах визначаються автостанції, включені до переліку, а у разі їх відсутності або неможливості надання послуг автостанцією - місця розташування автопавільйонів, на яких розміщується інформація, що містить найменування зупинки, початкового та кінцевого пунктів маршруту і час відправлення автобусів. 
Зважаючи на зазначене, позивач вважає, що відповідачі своїми незаконними діями щодо незазначення автостанції у паспорті маршруту та його складових, та при укладені додаткової угоди № 2 від 23 лютого 2024 року до договору порушили права та законні інтереси позивача, як суб`єкта надання автостанційних послуг.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, укладену між Приватним підприємством "Транс-Сервіс" та Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації в оспорюваній частині та визнання незаконними дій Приватного підприємства "Транс-Сервіс" щодо затвердження паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових без зазначення в них назв автостанцій.
За змістом позовної заяви, основною вимогою позову є вимога про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 в тій її частині, якою з предмету договору вилучено маршрути: № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, № 1329 Зміїв (АС) – Соколове, № 1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, а за маршрутом 1325 вилучено назву автостанції відправлення та прибуття автобусів в м. Зміїв.
Оскільки відповідно до зміненого оспорюваною частиною додаткової угоди предмету договору першим відповідачем, як перевізником, було затверджено паспорт приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складові без зазначення в них назв автостанцій, а відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства паспорт маршруту віднесено до документів, на підставі яких здійснюються перевезення пасажирів автомобільним перевізником за відповідним автобусним маршрутом і яким визначається схема маршрту, для ефективного захисту свого порушеного права власника автостанції, через яку пролягає спірний маршрут, позивачем заявлено вимогу про визнання незаконними дій 1-го відповідача із затвердження вказаного документу.
Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачені підстави для визнання правочину недійсним, зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. 
Згідно з частиною 2 цієї статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, проте у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 
Частиною 3 цієї статті передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Отже, якщо правочин є оспорюваним, то такий правочин визнається недійсним судом (якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом). Натомість нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом, такий правочин не породжує будь-яких прав та обов`язків. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його вчинення, не потребує окремого судового рішення про визнання його недійсним. Суд констатує нікчемність правочину у межах розгляду конкретної справи та застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Частинами 1, 2, 3 статті 203 Цивільного кодексу України серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено, зокрема, те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
В постанові від 22.09.2022 у справі № 125/12157/19 Велика Палата зазначила, що вирішуючи питання про недійсність правочину судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено, зокрема, право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення, і в залежності від цього у який ефективний спосіб порушене право може бути захищено.
Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу К України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.
Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Водночас згідно зі статтею 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також: у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 зі справи № 559/1605/18 викладено правову позицію, відповідно до якої (правової позиції) при реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Тобто законодавець, закріплюючи принцип свободи договору, встановив і його обмеження. Причому останні є одночасно й межами саморегулювання. Вони передбачені в абзаці 2 частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України, згідно з якою сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказане про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту.
У постанові від 25.05.2021 у справі № 149/1499/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 Цивільного кодексу України). Ці приписи визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором. За змістом частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України сторони у договорі на власний розсуд можуть урегулювати у договорі відносини, диспозитивно врегульовані в актах цивільного законодавства та не можуть відступати від імперативних його положень.
Статтею 3 Закону України “Про автомобільний транспорт” від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ) встановлено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Згідно зі ст. 1 Закону України “Про автомобільний транспорт” у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні: 
автостанція - споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під`їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів.
автобусний маршрут - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів;
автобусний маршрут загального користування - автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні пасажирські перевезення; 
паспорт маршруту - документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо;
перевезення пасажирів у звичайному режимі руху - перевезення пасажирів автобусами на маршруті загального користування з дотриманням усіх зупинок, передбачених розкладом руху;
послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;
розклад руху - сукупність графіків руху автобусів за маршрутом.
Статтею 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міських, приміських і міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території однієї територіальної громади, – на виконавчий орган ради, що представляє інтереси відповідної територіальної громади; на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що проходять територією двох або більше територіальних громад та не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області, – на Раду міністрів Автономної Республіки Крим або обласні державні адміністрації.
Стаття 7 наразі викладена у редакції Закону № 1712-IX від 07.09.2021, однак до набрання законної сили останнім повноваження щодо забезпечення організації пасажирських перевезень на вищезазначені види маршруту було покладено на районні державні адміністрації.
Відповідно до зазначених змін Закону України “Про автомобільний транспорт” Управління транспорту Харківської обласної державної адміністрації, правонаступником якого є Департамент економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної (військової) адміністрації, для належної реалізації наданих повноважень в сфері автомобільного транспорту листом від 05.11.2021 № 01-21/707 звернулось до Чугуївської районної державної адміністрації з проханням передати оригінали всіх документів щодо організації перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що проходять територією двох і більше територіальних громад та не виходять за межі Харківської області (конкурсної документації, договорів про організацію перевезень, паспортів маршрутів тощо). 
Актом № 1 від 14.12.2021 про приймання – передавання документації щодо обслуговування приміських автобусних маршрутів загального користування, що проходять територією двох територіальних громад та не виходять за межі Харківської області, затвердженого головою Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області передано Управлінню оригінали документів щодо організації перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, у тому числі і оригінал договору № 1 від 19.02.2019 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування та оригінал паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв (АС) – Слобожанське (додається), перевізником якого є ПП “Транс - Сервіс”. 
Зміївська територіальна громада Чугуївського району Харківської області утворена Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 725р “Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області” шляхом об`єднання 10 рад: Зміївської міської ради, Зідьківської селищної ради та Бірківської, Борівської, Великогомільшанської, Задонецької, Соколівської, Таранівської, Тимченківської і Чемужівської сільських рад Зміївського району Харківської області. 
Представництво інтересів Зміївської територіальної громади Чугуївського району Харківської області здійснює Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області. 
Отже повноваження Організатора перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі Зміївської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, належать саме до компетенції представницького органу об`єднаної територіальної громади – Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, а повноваження Організатора перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі Зміївської територіальної громади Чугуївського району Харківської області, однак не виходять за межі Харківської області, які раніше належали Зміївській РДА, – до Харківської обласної державної адміністрації. 
Як правомірно зазанчив суд першої інстанції, з наведеного вбачається, що станом на теперішній час та на момент укладання спірної додаткової угоди № 2 від 23.02.2024 процедура ліквідації Зміївської РДА не завершена, проте повноваження Організатора за маршрутами, визначеними у договорі з ПП "Транс-Сервіс, перейшли частково до Зміївської міської ради – щодо маршрутів № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, № 1329 Зміїв (АС) – Соколове, № 1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, та Харківської обласної державної адміністрації – щодо маршруту № 1325 Зміїв (АС) – Слобожанське.
З цих підстав, 19.02.2024 між ПП “Транс-Сервіс” та Управлінням транспорту Харківської обласної військової адміністрації укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою Зміївську районну державну адміністрацію замінено на Управління транспорту Харківської обласної військової адміністрації Харківської області.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що внесення оспорюванню додатковою угодою №2 змін до предмета Договору шляхом вилучення маршрутів: № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, № 1329 Зміїв (АС) – Соколове, № 1326 Зміїв (АС) – Водяхівка здійснено у відповідності до чинного законодавства.
Разом з цим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність чинному законодавству змісту оспорюваної додаткової угоди в частині вилучення з назви автобусного маршруту загального користування № 1325 назви автостанції, з якої мають здійснюватись прибуття та відправка автобусів, з наступних мотивів
Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що документами, на підставі яких виконуються регулярні пасажирські перевезення :для автомобільного перевізника є: ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України.
Згідно зі ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Частиною 1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.
Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором.
Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів(частина 2).
Власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію (частина 3).
Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху (частина 4).
Відповідно до частини 1 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. 
Згідно зі ст. 43 Закону України «Про автомобільний транспорт визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об`єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів). На конкурс виносяться маршрути із затвердженими паспортами. 
Відповідно до частин 1, 12 ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 за №1081 затверджено Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі - Порядок №1081), яким визначено процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут), а також порядок укладання та розірвання договорів на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах.
Пунктом 28 Порядку 1081 визначено, що організатор перевезень публікує оголошення про проведення конкурсу на своєму офіційному веб-сайті не пізніше ніж за 30 календарних днів до початку конкурсу, яке повинно містити інформацію,зокрема, щодоумов конкурсу; порядкового номеру та основних характеристик кожного об`єкта конкурсу;на міському та приміському маршруті - номер маршруту, найменування кінцевих зупинок.
Відповідно до п. 1.1. Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури та від 15.07.2013 № 480 (далі Порядок 480),  цей Порядок визначає механізм організації підготовки до відкриття автобусних маршрутів загального користування (крім міжнародних) та обстеження пасажиропотоків з метою вивчення попиту населення на пасажирські перевезення на міських, приміських, міжміських автобусних маршрутах загального користування.
Пунктом 2.1. Порядку № 480 організація обстеження та облаштування маршрутів, що плануються для відкриття, покладається на організаторів пасажирських перевезень автомобільним транспортом загального користування та передбачає:
вивчення попиту населення на перевезення шляхом опитування чи обстеження пасажиропотоків на існуючій транспортній мережі або на окремих маршрутах чи ділянках автобусних маршрутів загального користування;
обстеження доріг та визначення заходів, необхідних для облаштування (дооблаштування) маршрутів для безпечних перевезень пасажирів;
складання розкладів руху;
виготовлення, узгодження та затвердження схеми автобусного маршруту.
У п. 1.1 Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 278 (далі Порядок 278), зазначено, що цей порядок встановлює вимоги до паспортів автобусних маршрутів регулярних та регулярних спеціальних перевезень, процедуру розроблення, погодження та затвердження таких паспортів.
Пункт 2.1. Порядку № 278 складовими паспорту маршруту визначає:
схему маршруту;
характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності);
копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів;
графік режиму праці та відпочинку водіїв;
таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень);
список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких передбачено договором про регулярні спеціальні перевезення та які застраховані в установленому законодавством порядку (крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 кілометрів, туристично-екскурсійних перевезень, а також перевезення осіб, що перетинають лінію розмежування в Донецькій і Луганській областях та адміністративний кордон між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю);
відомості про зміни на маршруті;
умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень);
акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень);
договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень);
відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).
Згідно з цим пунктом у паспорті маршруту зазначають назву маршруту, яка складається з назв початкового та кінцевого пунктів маршруту (зупинок), а для приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування з назв автостанцій, у разі їх відсутності назв зупинок, передбачених розкладом руху.
Пунктом 1.2. Порядку № 278 схему автобусного маршруту визначено як нанесену на карту автомобільних доріг відповідної місцевості або на її фрагмент чи на план міста або на його фрагмент лінію шляху проходження маршруту.
Пунктом 2.2. Порядку № 278 передбачено, що на схемах приміських та міжміських маршрутів умовними знаками позначаються населені пункти, якими проїздить автобус, без зазначення вулиць та додатково наводяться схеми проїзду через районні та обласні центри, де розкладом руху передбачається заїзд на автостанцію.
Автостанції, початковий та кінцевий пункти маршруту (зупинки) за маршрутом відмічаються на схемі маршруту із зазначенням їх назв. При розробці схеми маршруту враховують, що відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських автобусних маршрутів загального користування повинно здійснюватись тільки з територій автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.
Пунктом 2.3. Порядку № 278 визначено, що характеристика маршруту включає всі параметри маршруту та його облаштування, а саме:
довжину маршруту;
тривалість рейсу;
кількість зупинок;
наявність автостанцій, павільйонів, диспетчерських та контрольних пунктів;
наявність облаштованих майданчиків для розвороту автобусів;
визначення небезпечних ділянок доріг та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод.
Пунктом 2.13. Порядку № 278 передбачено, що затвердження паспорта діючого автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 1) здійснюється перевізником, а затвердження паспорта нового автобусного маршруту регулярних перевезень (додаток 3) здійснюється організатором перевезень на відповідній території.
Пунктом 1.1. Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 15.07.2013 № 480 (далі Порядок № 480), передбачено, що цей Порядок визначає механізм організації підготовки до відкриття автобусних маршрутів загального користування (крім міжнародних) та обстеження пасажиропотоків з метою вивчення попиту населення на пасажирські перевезення на міських, приміських, міжміських автобусних маршрутах загального користування.
Пунктом 3.1. Порядку № 480 передбачено, що розклад руху є необхідною частиною організації перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
Пунктами 3.2, 3, 2 Порядку № 480 передбачено, що Розклад руху автобусів розробляється відповідно до вимог наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 травня 2010 року № 278 "Про затвердження Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року за № 408/17703.
Розклад руху розробляється:
зведений - для міських, приміських, міжміських маршрутів загального користування - у формі таблиць. У ньому зазначається час відправлення автобусів з початкового, проміжних пунктів та прибуття до кінцевого пункту і, аналогічно, у зворотному напрямку;
автостанційний - на приміських, міжміських та міжобласних (для кінцевих і проміжних пунктів маршрутів). У ньому зазначаються час прибуття та відправлення з початкового і проміжних пунктів, прибуття до кінцевого пункту, тривалість зупинок та всього рейсу.
Пунктом 3.4. Порядку № 480 передбачено, що виготовлення та узгодження схем автобусного маршруту загального користування здійснюються відповідно до вимог наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 травня 2010 року № 278 "Про затвердження Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року за № 408/17703.
Пунктом 1 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 (далі Правила № 176) передбачено, що ці Правила визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.
Абзацем 4 п. 28 Правил № 176 передбачено, що місцями зупинки автобусів на приміських та міжміських маршрутах визначаються автостанції, включені до переліку, а у разі їх відсутності або неможливості надання послуг автостанцією - місця розташування автопавільйонів, на яких розміщується інформація, що містить найменування зупинки, початкового та кінцевого пунктів маршруту і час відправлення автобусів.
Пунктом 112 Правил № 176 передбачено, що надання послуг автостанцією на автобусних маршрутах здійснюється за умови включення відомостей про неї до переліку, який ведеться Укртрансбезпекою.
За змістом наведених норм чинного законодвства перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування здійснюється перевізником у відповідності до укладеного з організатором перевезень за результатами проведеного конкурсу договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, і при цьому до об`єктів такого конкурсу віднесено маршрут таких перевезень, який виноситься на конкурс з вже затвердженими організатором перевезень паспортом, який, поряд з договором на організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, є документом, на підставі якого перевізник здійснює зазначені перевезення та який визначає умови перевезень, зокрема, шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами та лінію шляху проходження маршруту.
Разом з цим вищенаведені норми ч. 4 статті 32 Закону України «Про автомобільний транспорт», абзацу 4 п. 28 Правил № 176, пункту 2.2. Порядку № 278, п. 3.3. Порядку 480 містять пряму вказівку щодо здійснення відправлення та прибуття автобусів приміських та міжміських автобусних маршрутів загального користування виключно з територій автостанцій - у разі їх наявності, що є характеристикою маршруту, із необхідністю у таких випадках відображення назв автостанцій, як складової назви відповідних маршрутів, у паспортах маршруту та у такій його складовій, як схема автобусного маршруту, а п. 3.3. Порядку 480 також передбачено розроблення саме автостанційного розкладу руху для кінцевих та проміжних пунктів приміських та міжміських маршрутів, який також є складовою паспорту маршруту. 
Оскільки автостанція позивача Зміїв(АС) згідно з переліком автостанцій, який ведеться Укртрансбезпекою відповідно до п. 112 Правил 176, є єдиною автостанцією в місті Зміїв, відповідно до вищенаведених імперативних норм чинного законодавства у сфері автомобільних перевезень, відправлення та прибуття автобусів за приміським автобусним маршрутом № 1325 Зміїв (АС) –Слобожанське повинно здійснюватись тільки з територій вказаної автостанцій і її назва повинна бути складовою назвою цього маршруту та зазначатися в паспорті маршруту та його складових, у зв`язку з чим внесення спірною додатковою угодою змін у предмет договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 в частині зміни назви зазначеного маршруту шляхом вилучення з неї назви автостанції Зміїв (АС), а також затвердження першим відповідачем нового паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14.06.2024 та його складових без зазначення в ньому назви вказаної автостанції за маршрутом №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське, суперечить вказаним нормам, є зміною істотних умов договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, з чого вбачається невідповідність змісту відповідної частини додаткової угоди чинному законодавству, що є підставою для визнання її недійсною, а також незаконність відповідних дій першого відповідача щодо затвердження нового паспорту маршруту.
Отже, як обґрунтовано зазначив позивач в позовній заяві, додатковою угодою №2 від 23.02.2024 до укладеного за конкурсом Договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 внесено істотні зміни до предмета Договору шляхом вилучення за маршрутом №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське назви автостанції відправлення та прибуття автобусів в м. Зміїв - "Зміїв (АС)", що суперечить ст. 32, 43, 44 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 28 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, п. 6, 7, 28 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, та зачіпає майнові інтереси позивача, якому завдаються збитки за укладеним між позивачем та відповідачем-1 договором №05/09 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 18.09.2019.
Крім наведених підстав суперечності законодавству оспорюваної частини додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування та зазначених дій відповідача щодо затвердження нового паспорту маршруту колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 4.1. Порядку 480 передбачено, що до початку здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що відкривається, організатору пасажирських перевезень попередньо необхідно:
скоординувати розклад руху автобусів на маршруті з іншими автобусними маршрутами, а також з розкладами руху інших видів пасажирського транспорту;
провести в установленому законодавством порядку конкурс на визначення автомобільних перевізників для роботи на автобусному маршруті загального користування;
забезпечити на автобусних маршрутах загального користування контроль за рухом автобусів.
Пунктом 4.2. вказаного Порядку передбачено, що кожному маршруту відповідним організатором пасажирських перевезень у межах його повноважень присвоюється номер, а згідно з п. 4.3. Порядку автобусні маршрути загального користування повинні мати єдину нумерацію:
міські - у межах міста;
приміські і міжміські, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим, області - відповідно в межах Автономної Республіки Крим, області;
міжміські і приміські, що виходять за межі території області, - у межах України.
Відповідно до п. 4.5. зазначеного Порядку номер і назва автобусного маршруту загального користування, що відкрився, у встановленому законодавством порядку вносяться до відповідного реєстру автобусних маршрутів організатором пасажирських перевезень на цьому маршруті.
Пунктом 20 Порядку 176 передбачено, що внесення змін постійного характеру до маршруту (продовження, скороченння, зміна, шляху проходження між зупинками, введення, або вилученння зупинок та/або зміна графиків руху може здійснюватися на приміських маршрутах у разі зміни:
графіка руху (часу відправлення з кінцевих або проміжних зупинок), що не перевищує 20 хвилин;
шляху проходження (продовження або скорочення без зміни виду сполучення), що не перевищує 25 відсотків загальної протяжності маршруту;
шляху проходження (без зміни кінцевих зупинок та виду сполучення), якщо така зміна стосується не більш як 30 відсотків загальної протяжності маршруту.
Пунктами 21,22 Правил № 176 визначено способи внесення змін до маршруту.
Так відповідно до п. 21 Правил 176, внесення змін до маршруту та/або графіка руху, передбачених пунктом 20 цих Правил, здійснюється шляхом внесення змін до договору про організацію перевезень чи дозволу на обслуговування (далі - дозвіл) за погодженням сторін, у той час як відповідно до п. 22 цих Правил внесення змін до маршруту та/або графіка руху, не передбачених пунктом 20 цих Правил, здійснюється за умови розірвання договору про організацію перевезень чи анулювання дозволу за погодженням сторін шляхом виключення маршруту та/або графіка руху з відповідної мережі маршрутів та включення до неї нового маршруту. 
Спірною додатковою угодою в частині внесення змін до істотної умови укладеного між відповідачами за результатами конкурсу договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 , а саме до його предмету в частині назви маршруту 1325 Зміїв(АС)-Слобожанське, який є об`єком відповідного конкурсу із затвердженим щодо нього паспортом від 19.02.2019, а також діями першого відповідача із затвердження нового паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14.06.2024 та його складових, фактично внесено зміни до діючого приміського автобусного маршруту регулярних перевезень з номером 1325, які полягали у вилученні зупинки прибуття та відправлення автобусів - автостанції Зміїв (АС), що не були обумовлені ані зміною графіку руху, ані зміною шляху проходження внаслідок його продовження або скорочення, а тому є змінами маршруту, що не передбачені пунктом 20 Правил № 176, для яких п. 22 цих Правил передбачено спосіб їх внесення за умови розірвання договору про організацію перевезень № 1 від 19.02.2019 за погодженням сторін, шляхом виключення маршруту та/або графіка руху з відповідної мережі маршрутів та включення до неї нового маршруту, який відповідно до статті 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку № 1081 є об`єктом нового конкурсу та якому відповідно до п. 4.2. Порядку 480 організатором перевезень має присвоюватись новий номер і щодо якого за результатами нового конкурсу з його переможцем організатором перевезень може укладатися вже новий договір на організацію перевезень. 
Отже, колегія суддів вважає, що що всупереч вимог чинного законодавства укладенням відповідачами спірної додаткової угоди до укладеного за результатами проведеного конкурсу договору № 1 про організацію перевезень перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 в частині зміни назви маршруту 1325 Зміїв(АС)-Слобожанське та діями першого відповідача із затвердження нового паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14.06.2024 та його складових, фактично відкрито новий приміський автобусний маршрут загального користування без присвоєння йому організатором перевезень нового номеру та без проведення щодо нього конкурсу із оформленням за його результатами нового договору на організацію перевезень із відповідним паспортом.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України). Перелік способів здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України.які мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
Частиною 2 статті 4 Господарського процесуальнго кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду
Згідно із частиною першою статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
За змістом положень статті 4 та пункту 4 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з позовом позивач самостійно визначає зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.
Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права та інтереси інших осіб та державні чи суспільні інтереси.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду, особа (позивач) наводить у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес, ким воно порушено та спосіб його захисту. Позовом у процесуальному сенсі є звернення особи до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Так, під предметом позову розуміється матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, а підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. 
При цьому порушення права являє собою протиправну дію(бездіяльність) особи, яка має наслідком припинення в особи її права або створення перешкод у процесі його здійснення як повністю, так і частково.Порушенням права вважається такий стан суб` єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника,внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. 
Частинами 1 та 2 ст. 5 ГПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Наявність повноти судового захисту залежить від дій суду, який відповідно до частини 1 ст. 2 ГПК України повинен справедливо, неупереджено та своєчасно вирішити спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, ураховуючи частину третю цієї ж статті.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами частини 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом наведених норм, спосіб захисту цивільного права чи інтересу –це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених(оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.Тобто це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути ефективними, тобто приводити до реального поновлення порушеного права(забезпечення припинення його невизнання чи оспорювання) або припиняти неможливість задоволення інтересу, а у випадку неможливості вказаного –забезпечити отримання відповідного відшкодування. 
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (оспорювання, невизнання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку із цим , або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкамЗ цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Отже, коли особа звернулася до суду за захистом порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до відповідного порушення, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Отже, судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18).
Суди повинні встановити, настання яких дійсних правових наслідків прагне досягнути позивач шляхом подання позову і чи за встановлених обставин обраний позивачем спосіб захисту призведе до поновлення його прав та інтересів.
Перелік способів захисту, зазначений в частині 2 ст. 16 Цивільного кодексу України не є вичерпним, та суду надано право захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 ст. 16 Цивільного кодексу України)
Зазначена правова позиція щодо способів захисту узгоджується з правовою позицією Верховного Суду , викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16,постановах Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 910/23488/17 та від 12.12.2019 у справі № 910/1997/18, від 27.02.2020 у справі № 5013/458/11, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.
У постановах від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків, а тому у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)). 
Задоволення судом позовної вимоги має відбуватися з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач.
Зазначені висновки Великої Палати щодо здійснення судом належної інтерпретації позовних вимог, викладені в постановах у цивільних справах є релевантними для даної господарської справи, з огляду на аналогічний зміст відповідних процесуальних норм Господарського процесуального кодексу України.
В постанові від 22.09.2022 у справі № 125/12157/19 Велика Палата зазначила, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено, зокрема, право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення, і в залежності від цього у який ефективний спосіб порушене право може бути захищено.
Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, Крім того, у розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Самі по собі дії осіб, зокрема щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.
Як було зазначено вище за змістом позовної заяви, основною вимогою позову є вимога про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 в тій її частині, якою у предметі договору за маршрутом 1325 вилучено назву автостанції відправлення та прибуття автобусів в м. Зміїв.
Порушення свого права позивач правомірно обґрунтовує тим, що фактично додатковою угодою №2 від 23 лютого 2024 року до договору змінено істотні умови договору, а саме: змінено зміст п.1 “Предмет договору” зі змісту якого по маршруту №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське виключено автостанцію. Таким чином, в порушення вимог закону з маршруту “№1325 Зміїв (АС)- Слобожанське” відповідачами протиправно виключено автостанцію та зазначено інше найменування маршруту - “№1325 Зміїв - Слобожанське”, чим, не зважаючи на зобов`язання відповідача-1, що зазначені у пункті 3.4.8 Договору на перевезення та аналогічному за змістом пункті 2.4.5 додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до цього договору, відповідач-1 перестав заїжджати на Зміївську автостанцію і здійснює відправлення/прибуття автобусів маршрутів загального користування не з автостанції, що суперечить ст. 32, 43, 44 Закону України "Про автомобільний транспорт", п. 28 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, п. 6, 7, 28 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, та зачіпає майнові інтереси позивача, якому завдаються збитки за укладеним між позивачем та першим відповідачем договором №05/09 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 18.09.2019, 
а тому позивач просить визнати недійсною додаткову угоду №2 від 23.02.2024 до договору в частині пункту 1.1, пункту 1.2 Розділу 1 "Предмет договору" на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. 
Як зазначено вище, статтею 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із власниками автостанцій визначаються договором(ч. 1).
Предметом договору автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, з власниками автостанцій є надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів(ч. 2).
Власники автостанцій зобов`язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію(ч. 3) .
При цьому частина 4 цієї статті визначає, що відправлення чи прибуття автобусів приміських, автобусних маршрутів загального користування здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності - із зупинок, передбачених розкладом руху.
Статтею 36 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автостанції надають пасажирам послуги, пов`язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов`язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.
До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями пасажирам, належать:
продаж квитків;
користування приміщеннями для чекання поїздки, облаштованими місцями для сидіння;
можливість користування громадськими вбиральнями;
інформування щодо розкладу руху автобусів та вартості поїздки.
До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями автомобільному перевізнику, належать:
продаж квитків;
організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ;
інформування водія щодо умов дорожнього руху на маршруті.
За надання обов`язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка.
Послуги автостанцій, крім послуг кімнати матері і дитини, пасажирам надаються за плату.
Власники автостанцій несуть відповідальність за якість та безпеку послуг, що надаються автостанціями пасажирам та автомобільним перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.
Автостанції надають пасажирам послуги, пов`язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов`язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.
До обов`язкових послуг, що повинні надаватися автостанціями автомобільному перевізнику, належать:
продаж квитків;
організація прибуття та відправлення автобуса з облаштованих платформ;
інформування водія щодо умов дорожнього руху на маршруті.
За надання обов`язкових послуг автостанцій з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягують автостанційний збір, що входить до вартості квитка.
Послуги автостанцій, крім послуг кімнати матері і дитини, пасажирам надаються за плату.
Власники автостанцій несуть відповідальність за якість та безпеку послуг, що надаються автостанціями пасажирам та автомобільним перевізникам, технічний та санітарно-гігієнічний стан будівель, споруд, обладнання та території автостанції.
З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2019 між Публічним акціонерним товариством «Харківське підприємство автобусних станцій» та Приватним підприємством «Транс-Сервіс» було укладено договір №05/09 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях, предметом якого є надання послуг і виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям автобусів та пасажирів автобусних маршрутів згідно із затвердженими розкладами руху на автостанціях міста Харкова та Харківської області, які входять до складу Публічного акціонерного товариства «Харківське підприємство автобусних станцій»(п. 1.1. Договору).
Публічне акціонерне товариство «Харківське підприємство автобусних станцій» надає перевізникові послуги, пов`язані з відправленням і прибуттям автобусів і пасажирів тих маршрутів, які згідно з дозволами органу державного управління на автомобільному транспорті закріплені за перевізником.
Розділом 4 вказаного Договору передбачено розподіл виручки від реалізації квитків згідно з касовими відомостями між позивачем та першим відповідачем, відповідно 10% та 90%.
Розділом 10 цього Договору передбачено, що строк його дії встановлюється з 25.02.2019 по 31.12.2022.
При отриманні перевізником дозволу, термін дії якого перевищує термін дії цього договору, останній автоматично продовжується на передбачений договором строк.
Оскільки додатковою угодою №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування сторонами продовжено строк дії на період дії воєнного стану в Україні та протягом одного року з дня його припинення чи скасування і в цій частині позивач не оскаржує зазначену Додаткову угоду, а відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір автомобільного перевізника з органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування-організатором перевезень на організацію перевезень передбачено в якості дозволу на перевезення, строк дії вищезазначеного договору про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 18.09.2019 №05/09 автоматично продовжився на вказаний строк.
Також, позивач правомірно вважає, що затвердження першим відповідачем нового паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових без зазначення в ньому назви автостанції за маршрутом №1325 Зміїв - Слобожанське, який погоджений Управлінням патрульної поліції в Харківській області, суперечить діючому законодавству та умовам п. 2.1. договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, позбавляє законної можливості позивача виконувати діючий договір №05/09 про продаж квитків і надання послуг на автостанціях від 18.09.2019, або укласти відповідний договір про надання послуг на автостанції з перевізником, а отже, позбавляє можливості позивача отримувати дохід, продаючи квитки та стягуючи з пасажира автостанційний збір, та отримувати дохід, надаючи перевізнику автостанційні послуги, а тому позивач просить визнати такі дії відповідача-1 незаконними та зобов`язати відповідача-1 відновити становище, яке існувало до порушення права позивача шляхом внесення змін до паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових частин щодо визначення назв автостанцій у назві маршруту та визначення назв автостанцій, з яких повинно здійснюватися відправлення та прибуття автобусів.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що укладенням відповідачами додаткової угоди № 2 від 23 лютого 2024 року до договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 № 1 в частині зміни істотної умови щодо предмету договору за маршрутом №1325, за якими, всупереч чинному законодавству, вилучено назву автостанції відправлення та прибуття автобусів в м. Зміїв та незаконними діями першого відповідача щодо незазначення автостанції у паспорті маршруту та його складових порушено права та законні інтереси позивача, як суб`єкта надання автостанційних послуг щодо отримання прибутку від надання відповідних послуг.
Разом з цим, оскільки відповідно до зміненого оспорюваною частиною додаткової угоди № 2 від 23.02.2024 предмету договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 № 1 першим відповідачем, як перевізником, всупереч вимог чинного законодавства було затверджено новий паспорт фактично нового приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складові, а відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства паспорт маршруту віднесено до документів, на підставі яких здійснюються перевезення пасажирів автомобільним перевізником за відповідним автобусним маршрутом і яким детально визначаються умови перевезень, для ефективного захисту свого порушеного права власника автостанції, через яку пролягає спірний маршрут, позивачем поряд із вимогою про визнання недійсною відповідної частини додаткової угоди правомірно заявлено вимогу про визнання незаконними зазначених дій 1-го відповідача із затвердження нового паспорту маршруту.
Натомість вимога про зобов`язати Приватне підприємство "Транс-Сервіс" відновити становище, яке існувало до порушення права Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" шляхом внесенням змін до паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 року та його складових частин щодо визначення назв автостанцій у назві маршруту та визначення назв автостанцій, з яких повинно здійснюватися відправлення та прибуття автобусів, не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків.
Отже, в разі визнання судом недійсною додаткову угоду № 2 від 23 лютого 2024 року до договору про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 № 1 в частині зміни істотної умови щодо предмету договору за маршрутом №1325 та визнання незаконними дій 1-го відповідача із затвердження нового паспорту маршруту від 14 червня 2024 року, паспорт приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 року, укладений вдіповідно до умов додаткової угоди № 2 від 23 лютого 2024 року, втратить чинність. 
Разом з цим колегія суддів зазначає, що вимога про визнання недійсною додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, укладеної між Приватним підприємством "Транс-Сервіс" та Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації в частині пункту 1.1, пункту 1.2 Розділу 1 "Предмет договору" містить загальне формулювання щодо оспорюваної частини цієї угоди, яке недостатньо повно відображає мету обраного позивачем способу захисту, яка викладена в позовній заяві, що в свою чергу дозволяє неоднозначно тлумачити відповідну вимогу всупереч вказаній меті. 
Натомість, як зазначено вище, у постановах від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 12.07.2023 у справі № 757/31372/18-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила що метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, - до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків, а тому у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень, тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)). Задоволення судом позовної вимоги має з урахуванням вимог правовладдя (верховенства права) дозволити досягнути мети судочинства, зокрема реально відновити суб`єктивне право, яке порушив, оспорює або не визнає відповідач.
При наданні належної інтерпретації зазначеній позовній вимозі, суд виходить з того, що за змістом викладених у позовній заяві підстав позову, позивач щодо маршруту № 1325 прагне поновити своє становище, що мало до порушення права, шляхом збереження первісного предмету договору, в якому назва цього маршруту містить назву автостанції Зміїв (АС) та її відображення у паспорті відповідного маршруту та його складових. 
При цьому колегія суддів враховує, що оспорюваною додаткової угодою внесено зміни не до окремих умов договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, а викладено цей Договір у новій редакції, якою, у тому числі, змінено істотну умову щодо предмету як шляхом вилучення маршрутів № 1323 Зміїв (АС) – Бірки – Першотравневе, №1329 Зміїв (АС) - Соколове, №1326 Зміїв (АС) – Водяхівка, так і шляхом вилучення за маршрутом №1325 Зміїв (АС) - Слобожанське назви автостанції відправлення та прибуття автобусів в м. Зміїв - "Зміїв (АС)" та продовжено строк дії Договору, який відповідно до п. 8 первісної редакції Договору мав закінчитися наступного дня після укладення Додаткової угоди-24.02.2024. 
Разом з цим статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, а відповідно до частини 1 статті 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З наведеного вбачається, що розуміння викладеного в позовній заяві формулювання позовної вимоги про часткове визнання недійсною оспорювної додаткової угоди як вимоги про визнання недійсною саме пунктів 1.1., 1, 2 зміненої цією додатковою угодою редакції договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019, в яких викладено істотну умову Договору, в силу наведених норм, передбачає недійсність всієї нової редакції відповідного договору та залишення чинною первісної редакції Договору, строк якого вже закінчився 24.02.2024 - ще до подання позовної заяви, що очевидно не відповідає визначеній в позовній заяві меті відповідного способу захисту, й відповідно волевиявленню позивача, який фактично оспорює частину нової редакції Договору щодо маршруту №1325 лише в частині виключення з назви цього маршруту назви автостанції Зміїв (АС), прагнучи до збереження договірних відносин відповідачів, які передбачають обов`язок першого відповідача здійснювати заїзд на відповідну автостанцію.
Натомість такою, що відповідає наведеній мети подання позову, є уточнене формулювання позовної вимоги щодо частини оспорюваної додаткової угоди стосовно маршруту №1325, за яким цю угоду слід визнати недійсною в частині саме внесення змін пунктами 1.1, 1.2 Розділу 1 "Предмет договору" до Розділу 1 "Предмет договору" первісної редакції Договору № 1 від 19.02.2019 щодо зміни назви приміського автобусного маршруту загального користування № 1325 Зміїв (АС) –Слобожанське, оскільки, в такому разі, Договір залишиться чинним на період дії воєнного стану в Україні та протягом одного року з дня його припинення чи скасування та його предмет буде містити назву маршруту № 1325, яка включає назву автостанції Зміїв (АС) , тобто в первісній редакції Договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019.
При цьому колегія суддів враховує, що у відповідності до вимог п. 14-1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 "Про затвердження порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування", продовження дії Договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 спірною додатковою угодою здійснено з підтвердженням у її преамбулі спроможності перевізника виконувати умови саме Договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019.
При цьому колегія суддів зазначає, що положення Порядку розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2010 № 278, не передбачають жодних строків дії паспортів автобусних маршрутів регулярних перевезень, адже передбачений цим порядком строк дії паспортів автобусних маршрутів стосується лише регулярних спеціальних перевезень. Отже, на думку колегії суддів, у зв"язку з продовженням відповідачами строку дії Договору № 1 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 19.02.2019 на період дії воєнного стану в Україні та протягом одного року з дня його припинення чи скасування, є продовженим і строк дії паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв (АС) - Слобожанське від 19.02.2019.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсною додаткової угоди №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, укладеної між Приватним підприємством "Транс-Сервіс" та Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації в частині внесення змін пунктами 1.1, 1.2 Розділу 1 "Предмет договору" до Розділу 1 "Предмет договору" первісної редакції Договору № 1 від 19.02.2019 щодо зміни назви приміського автобусного маршруту загального користування № 1325 Зміїв (АС) –Слобожанське, а також в частині визнання незаконними дій Приватного підприємства "Транс-Сервіс" щодо затвердження паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових без зазначення в них назв автостанцій, а щодо іншої частини позовних вимог суд зазначив неналежну підставу відмови, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення підлягає скасуванню в повному обсязі із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсною наведеної частини оспорюваної додаткової угоди та визнання незаконними зазначених дій першого відповідача щодо затвердження паспорту маршруту та відмову в іншій частині позову. 
Разом з цим колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права суперечать даним комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» щодо часу вчинення певних процесуальних дій, на які посилається скаржник, у зв`язку з чим відхиляються судом як необгрунтовані.
Також колегія суддів відхиляє через їх безпідставність доводи апеляційної скарги щодо покладення судом першої інстанції в обгрунтування висновку про відповідність оспорюваної додаткової угоди чинному законодавству доказів, які відсутні у матеріалах справи, а саме листа Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області від 05.02.2024 № 01-11/403 та листа ПП "Транс-Сервіс" від 26.01.2024 № 12, оскільки суд не посилався на зазначені документи як на докази, що покладені ним в основу судового рішення, а зазначив їх в рішенні, процитувавши преамбулу доданої позивачем до позовної заяви оспорюваної додаткової угоди, в якій міститься посилання на вказані документи.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідачів порівну.
Керуючись ст.129, ст.43, пунктом 2 частини 1 ст.275,п. 2 ч. 1 ст. 277 ст.282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Харківське підприємство автобусних станцій” задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.10.2025 у справі №922/2891/25 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 23.02.2024 до Договору № 1 від 19.02.2019 про організацію перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, укладену між Приватним підприємством "Транс-Сервіс" та Департаментом економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації в частині внесення змін пунктами 1.1, 1.2 Розділу 1 "Предмет договору" до Розділу 1 "Предмет договору" первісної редакції Договору № 1 від 19.02.2019 щодо зміни назви приміського автобусного маршруту загального користування № 1325 Зміїв (АС) –Слобожанське.
Визнати незаконними дії Приватного підприємства "Транс-Сервіс" щодо затвердження паспорту приміського автобусного маршруту регулярних перевезень № 1325 Зміїв-Слобожанське від 14 червня 2024 та його складових без зазначення в них назв автостанцій.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з Приватного підприємства "Транс-Сервіс" (62495, вул. Промислова, 21, смт. Васищеве, Харківський район, Харківська область ЄДРПОУ 33010796) на користь Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" (61001, пр. Аерокосмічний, 22 м. Харків, код ЄДРПОУ 03115293) 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3633,60 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з Департаменту економіки і міжнародних відносин Харківської обласної державної адміністрації (61022, м. Харків, Держпром, 3-й під`їзд, 8-й поверх, майдан Свободи, 5 код ЄДРПОУ 38157940) на користь Акціонерного товариства "Харківське підприємство автобусних станцій" (61001, пр. Аерокосмічний, 32 м. Харків, код ЄДРПОУ 03115293) 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 3633,60 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Дана постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 26.02.2026. 

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова 

Суддя В.В. Лакіза