КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/20013/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7417/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Блащука А.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУНГА» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Руденко С.С. звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «РУНГА», у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ № 29-К від 21 жовтня 2025 року про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера (управителя) в оптовій торгівлі за прогули, вчинені у робочі дні, починаючи з 01 серпня 2025 року по 21 жовтня 2025 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України;
- поновити ОСОБА_1 на посаді менеджера в оптовій торгівлі ТОВ «РУНГА» з 21 жовтня 2025 року;
- стягнути з ТОВ «РУНГА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 серпня 2025 року по день винесення рішення судом;
- стягнути з ТОВ «РУНГА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн;
- судові витрати покласти на відповідача (а.с. 1-6).
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «РУНГА» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - визнано неподаною та повернуто заявнику (а.с. 38-39).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 14 січня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Руденко С.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 41-45).
На обґрунтування скарги зазначив, що позивач не погоджується з ухваленим судовим рішенням та вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву заявнику, посилався на відсутність в додатках до позовної заяви договору про надання правничої допомоги, на підставі якого було видано ордер, чим позбавлений можливості перевірити обсяг повноважень представника позивача, зокрема, право на підпис та звернення до суду із заявою від імені та в інтересах заявника. Однак, факт подання ордера на надання правничої допомоги свідчить про дотримання вимог ч. 4 ст. 62, ч. 2 ст. 175, ч. 7 ст. 177 ЦПК України.
Крім того, у самому ордері на надання правничої допомоги зазначено, що договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються.
Представник апелянта наголошує, що за таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для застосування положень ст. 185 ЦПК України. Безпідставне повернення позовної зави з формальних підстав, які не передбачені законом, призвели до необґрунтованого обмеження права особи на судовий захист, що гарантується ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини (а.с. 41-45).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
При цьому, суд апеляційної інстанції забезпечив право відповідача подати відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, направивши відповідне поштове повідомлення 17 лютого 2026 року та було отримано ТОВ «РУНГА» 04 березня 2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 72).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини першої ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
У справі GORYACHYY v. Ukraine (№ 43925/18 рішення в цій справі ухвалене Комітетом 24 лютого 2022 року, оприлюднене 15 вересня 2022 року та є остаточним), Європейський суд з прав людини зауважив, що згідно з національним законодавством апеляційний суд мав обов`язок повідомити заявника про майбутню апеляцію та запропонувати йому викласти свої доводи. На відміну від багатьох інших справ, розглянутих ЄСПЛ, де у відповідних матеріалах не було доказів того, що належна кореспонденція була надіслана заявникам (див., наприклад, «Стрижак проти України», № 72269/01, § 39, 8 листопада 2005 року; Hudakova and Others v. Slovakia,№ 23083/05, §§ 30-32, 27 квітня 2010 року; і Лазаренко та інші, згадане вище, §§ 36 і 43), у цій справі докази, надані сторонами, показали, що 04 квітня 2016 року апеляційний суд справді надіслав заявнику рекомендованим листом повідомлення про апеляційну скаргу відповідача. Отже, виявляється, що національний суд належним чином дотримався вимоги, встановленої національним процесуальним законодавством.
ЄСПЛ також зазначив, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи (див., наприклад, згадане вище рішення у справі Лазаренко та інші, § 37, і, у контексті статті 8 Конвенції, Foley v. the United Kingdom (dec.), № 39197/98, вересня 2001 року).
Інакше кажучи, органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви заявника про те, що його права за пунктом 1 статті 6 Конвенції були порушені (Yeremeyev v. Ukraine, (dec.) [Committee], №64766/12, §§ 31 і 32, 26 березня року, та Sydorenko v. Ukraine (dec.) [Committee], № 73193/12, § 32, 18 лютого 2021 року).

Відповідно до частини другої ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідноз частиною тринадцятою ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини першої ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.
Частиною четвертою ст. 185 ЦПК України передбачено випадки, за умови наявності яких заява повертається, зокрема, згідно з пунктом 1, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто заявнику (а.с. 38-39).
Підставою для повернення позовної заяви районний суд вказав, що, враховуючи відсутність договору про надання правової (правничої) допомоги, представник Руденко С.С. не має повноважень на підписання позовної заяви позивача ОСОБА_1 , інші докази права підпису позовної заяви від імені позивача, у доданих до позову матеріалах - відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку, що докази права підпису заяви від імені заявника у доданих до позовної заяви матеріалах відсутні.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини, висновки якого належить застосовувати судам, вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 06 грудня 2007 року в справі «VOLOVIK v. UKRAINE», № 15123/03, параграфи 53, 55).
За приписами норми частини другої статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача, що передбачено частиною сьомою статті 177 ЦПК України.
Згідно з положеннями частини четвертої ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до частин першої - третьої якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. 
Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Пунктом 11 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, передбачено, що ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
В ордері має бути, зокрема, посилання на договір про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги, номер (у випадку наявності) та дата цього документа (пункт 12 зазначеного Положення).
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.
Отже, ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката, до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (провадження № 11-989заі18).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу у цій постанові від 05 грудня 2018 року, що, виходячи зі змісту частини першої, третьої ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 Кримінального кодексу України).
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позовна заява від імені ОСОБА_1 підписана та подана через підсистему «Електронний суд» адвокатом Руденком С.С., який здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 001333, виданого згідно з рішенням Ради адвокатів міста Києва від 20 грудня 2021 року № 2492 (а.с. 12).
На підтвердження повноважень представництва інтересів ОСОБА_1 до позовної заяви адвокат Руденко С.С. додав ордер серії АА № 1654432 від 08 грудня 2025 року, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 04 грудня 2025 року (а.с. 7, 11 зворот).
У вказаному ордері міститься застереження, що договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються.
Зважаючи на положення частини четвертої ст. 62 ЦПК України, надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція Цивільного процесуального кодексу України не вимагає.
Відтак, є хибним висновок районного суду, що матеріали справи не містять доказів права підпису адвоката Руденка С.С. як представника ОСОБА_1 .
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Районний суд наведеного не врахував та безпідставно повернув позовну заяву ОСОБА_1 , вказавши в ухвалі від 18 грудня 2025 року, що докази права підпису заяви від імені заявника у доданих до позовної заяви матеріалах відсутні.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу на підставі пункту 1 частини четвертої ст. 185 ЦПК України, а порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, котру відповідно до пункту 4 частини першої ст. 379 ЦПК України слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року - скасувати.
Справу за позовомОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РУНГА» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов