ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 р. 	Справа № 480/4732/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2025, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 06.11.25 по справі № 480/4732/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області   
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, перший відповідач, пенсійний орган), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту – ГУ ПФУ в Сумській області, другий відповідач), в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.06.2025 року за № 184250013235 про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу позивача роботи за Списком № 1 період роботи на Шосткинському заводі “Імпульс” з 19.09.2001р. по 30.05.2003р., та з 28.11.2005р. по 09.07.2006р.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 1), у відповідності до п. "а" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 04.05.2025 року, провести нарахування та здійснити виплату призначеної пенсії.
В обґрунтування позовних вимог послалася на протиправність та необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 06.06.2025 за №184250013235, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон № 1788-XII), оскільки перший відповідач, приймаючи спірне рішення, неправомірно застосував положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту – Закон № 1058-IV), замість загального Закону № 1788-XII, що призвело до підвищення необхідного пенсійного віку з 45 років до 50 років та унеможливило призначення бажаної пенсії.
Крім того, вважала протиправною відмову ГУ ПФУ у зарахуванні позивачу до її пільгового стажу період трудової діяльності у Шосткинському заводі “Імпульс” з 19.09.2001 по 30.05.2003 та з 28.11.2005 по 09.07.2006, з мотивів розривів між атестаціями, невірного зазначення у наказі про таку атестацію структурного підрозділу та невідповідності назви дільниці з пільговою довідкою, так як відповідальність за процедуру проведення атестації та оформлення її результатів покладається на керівника підприємства, а не на працівника.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 у справі №480/4732/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.06.2025 року за № 184250013235.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на Шосткинському заводі “Імпульс” з 19.09.2001р. по 30.05.2003р., та з 28.11.2005р. по 09.07.2006р.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 04.05.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, у відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
В задоволенні інших позовних вимог- відмовлено.
Перший відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 по справі № 480/4732/25 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність у діях пенсійного органу ознак протиправності, оскільки станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії (29.05.2025) її вік становив 45 років, замість необхідних 50 років, що є недостатнім для призначення бажаної пенсії.
При цьому, просив врахувати, що стаття 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є чинною, неконституційною не визнавалась, а відтак норми цієї статті підлягають застосуванню під час визнання права на пенсію за віком на пільгових умовах особам, які працювали на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці.
Звернув увагу, що зарахування періодів трудової діяльності позивача до пільгового стажу з 15.12.1999 по 25.07.2001 є неможливим через розриви між атестаціями, з 19.09.2001 по 30.05.2003 — у зв`язку з невірним зазначенням у наказі про атестацію робочих місць структурного підрозділу, з 28.11.2005 по 09.07.2006 — внаслідок не відповідності назви дільниці у наказі про атестацію з вказаною у пільговій довідці. 
Враховуючи викладене та те, що у позивача відсутній необхідний пільговий стаж роботи, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 - відсутнє.
Сторони правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 29.05.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком (а. с. 6).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
06.06.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області прийнято рішення № 184250013235, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зазначено, що вік заявника 45 років. Необхідний страховий стаж визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить не менше 20 років у жінок. Необхідний пільговий стаж, на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 становить 7 років 6 місяців. Страховий стаж особи становить 28 років 04 міс. 23 дні. Пільговий стаж особи становить - 15 років 10 міс. 23 дні.
Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу зараховано всі періоди роботи, до пільгового стажу не зараховано періоди з 15.12.1999 по 25.07.2001 (розриви між атестаціями), з 19.09.2001 по 30.05.2003 ( у наказі про атестацію робочих місць не вірно зазначено структурний підрозділ), з 28.11.2005 по 09.07.2006 ( не співпадає назва дільниці в наказі про атестацію з пільговою довідкою). У зв`язку з не досягненням пенсійного віку на дату звернення - в призначені пенсії відмовлено (а. с. 7).
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з позовом за захистом свого порушеного права на призначення пенсії.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 06.06.2025 № 184250013235, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки вважав, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
За висновком суду, першим відповідачем не спростовані відомості, які зазначені в архівних довідках та у трудовій книжці, а також не надано доказів того, що позивач не працювала або її періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до загального стажу роботи, або взагалі відсутні, у зв`язку з чим вважав наявними підстави для зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 період її роботи на Шосткинському заводі “Імпульс” з 19.09.2001 по 30.05.2003 та з 28.11.2005 по 09.07.2006.
Врахувавши те, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку (45 років) та має страховий стаж -28 років 04 міс. 23 дні, пільговий стаж - 15 років 10 міс. 23 дні, суд дійшов висновку, що позивач набула право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1
Що стосується позовних вимог про зобов`язання першого відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію, суд відмовив у їх задоволенні, з огляду на їх передчасність, оскільки першим відповідачем не вирішувалося питання щодо нарахування та виплати пенсії.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення переглядається в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Виходячи зі змісту преамбули Закону № 1788-XII, цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі за умови наявності необхідного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах протягом визначеного Законом № 1788-XII часу, та досягнення нижчого пенсійного віку.
У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що "пенсія за віком" - це свого роду "державний депозит" (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.
Колегія суддів вважає, що вищенаведений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на "пенсії за віком на пільгових умовах".
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ пенсійний вік для набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:
«працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
45 років - які народилися по 31 березня 1970 року включно;
45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року;
46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року;
46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року;
47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року;
47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року;
48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року;
48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року;
49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року;
49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року;
50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;
жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року».
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
„На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам».
Таким чином, рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020). Одночасно Суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць жінкам - після досягнення 45років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років на зазначених роботах.
Разом з цим, у спірних правовідносинах є і колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого, в частині необхідного віку для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.
З огляду на те, що норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, колегія суддів дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Такий висновок суду апеляційної інстанції, відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20 за результатами перегляду рішення Верховного Суду у зразковій справі від 21.04.2021.
Отже, умовами, за яких жінки набувають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020), а саме п. "а" статті 13, є: 1) досягнення 45 років; 2) наявність стажу роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років на зазначених роботах.
Разом з цим, пенсійним органом при прийнятті спірного рішення неправомірно застосовано положення пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, зміст якої аналогічний положенням пункту "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була визнана неконституційною, внаслідок чого зроблено помилковий висновок про недосягнення позивачем пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за приписами пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 станом на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії досягла 45 року, мала загальний страховий стаж 28 років 04 місяці 23 дні та підтверджений пенсійним органом пільговий стаж 15 років 10 місяців 23 дні, що вже є достатнім для призначення бажаної пенсії.
Водночас, пенсійний орган відмовив у зарахуванні позивачу до пільгового стажу період її трудової діяльності з 19.09.2001 по 30.05.2003 та з 28.11.2005 по 09.07.2006 через недоліки у документах про проведення атестації робочих місць.
З приводу наведеного колегія суддів зазначає таке.
Колегією суддів встановлено, що за змістом трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 24.03.2015 (Дублікат) позивач у період:
- з 19.09.2001 по 30.05.2003 працювала на посаді готувача піротехнічних сумішей 3 розряду дільниці виготовлення піротехнічних виробів КП «Шосткинський казенний завод Імпульс» (а. с.9 звор. бік);
- з 28.11.2005 по 09.07.2006 працювала на посаді майстра дільниці виготовлення піротехнічних виробів, пільг КП «Шосткинський казенний завод Імпульс» (а .с. 9 звор. бік).
Також, трудовою книжкою НОМЕР_2 від 24.03.2015 підтверджено, що 10.07.2006 Казенним підприємством Шосткинський Казенний Завод «Імпульс» проведено атестацію робочого місця позивача за умовами праці. Підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт професій, посад і показників на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. Розділ ІХ підрозділ 7 (а. с. 9 звор. бік).
У матеріалах справи наявна довідка Казенного підприємства «Шосткинський Казенний Завод «Імпульс» про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 08.05.2025 № 237, відповідно до якої ОСОБА_1 у період 19.09.2001 по 30.05.2003 працювала на посаді готувача піротехнічних сумішей 3 розряду дільниці виготовлення піротехнічних виробів КП «Шосткинський казенний завод Імпульс» (а. с.12). Зазначено, що наведена посада передбачена Списком № 1 розділом ІХ підрозділом 7 код КП 9.7-3а.
Також, в матеріалах справи наявна довідка Казенного підприємства Шосткинський Казенний Завод «Імпульс» про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 08.05.2025 № 235, відповідно до якої ОСОБА_1 у період 28.11.2005 по 18.02.2014 працювала на посаді майстра дільниці виготовлення піротехнічних виробів КП «Шосткинський казенний завод Імпульс» (а. с.13). Також, зазначено, що зазначена посада передбачена Списком № 1 розділом ІХ підрозділом 7.
Крім того, до матеріалах справи доднано наказ Шосткинського Казенного Заводу «Імпульс» №229 від 26.07.2001, яким затверджено Перелік найменувань професій, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць, зокрема, по Службі головного піротехніка за порядковим номером «7» передбачена посада «готувач піротехнічних сумішей» Р.ІХ, а за порядковим номером « 5» передбачена посада «майстер дільниці» Р.ІХ. (а. с. 16-18).
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі по тексту- Порядок № 442).
Так, на виконання пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах.
За визначенням, наведеним у пункті 4 Порядку № 442 та підпункті 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 чи № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
З огляду на викладене, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 чи № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Такий висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, та Верховного Суду у постанові від 16.04.2020 по справі № 555/2250/16-а.
Відтак, суд апеляційної інстанції констатує, що відповідальність за процедуру проведення атестації та оформлення її результатів покладається на керівника підприємства, а не на працівника, а тому певні недоліки у документації про проведення атестації робочих місць, допущені роботодавцем, не можуть тягнути для позивача будь-яких негативних наслідків.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпроптровській області від 06.06.2025 за №184250013235 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та наявність підстав для його скасування.
Щодо правомірності обраного судом першої інстанції способу захисту слід зазначити наступне.
Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення про призначення пенсії
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на те, що станом на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, а її пільговий стаж за Списком № 1 становив більше 7 років, а загальний страховий стаж - більше 15 років, що дає право на пільгове призначення пенсії, колегія суддів дійшла висновку про дотримання позивачем при зверненні до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії всіх визначених законодавством умов для такого призначення.
Відтак, враховуючи, що підстав для відмови в призначенні позивачу пенсії у спірних правовідносинах не було, існує лише один вид правомірної поведінки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - призначити позивачу таку пенсію.
Отже, у відповідача відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 період роботи на Шосткинському заводі “Імпульс” з 19.09.2001 по 30.05.2003 та з 28.11.2005 по 09.07.2006 та призначити з 04.05.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, у відповідності до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для його скасування.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в цій частині не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 по справі № 480/4732/25 в частині задоволення позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко