ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року   Справа №902/536/24(902/251/25) 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. ,  суддя Романюк Ю.Г. 

при секретарі судового засідання Кушніруку Р.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.09.2025 (повний текст - 15.10.2025) у справі №902/536/24(902/251/25) (суддя Лабунська Т.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачінвест" (вул.Театральна, буд.20, офіс 418, м.Вінниця, 21050, код 41373835) в особі арбітражного керуючого Перепелиці В.В.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" (вул.Варшицька, 68, м.Калинівка, Хмільницький рн., Вінницька обл., 22400, код 37503582)
про спростування майнових дій вчинених боржником та стягнення 6341231,08 грн 

в межах справи №902/536/24
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (пр.Любомира Гузара, 44, м.Київ, 03065, код 42795490)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачінвест" (вул.Театральна, буд.20, офіс 418, м.Вінниця, 21050, код 41373835)
про банкрутство 

за участі представників
позивача - Хоменко Віталій Олексійович;
відповідача (апелянта) - не з`явився;
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа №902/356/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачінвест" про банкрутство.
Провадження у справі знаходиться на стадії ліквідаційної процедури, ліквідатором є арбітражний керуючий Перепелиця В.В.
ТОВ "Газпостачінвест" в особі арбітражного керуючого Перепелиці В.В. звернувся з позовом до ТОВ "Калинівський маслосирзавод" з наступними вимогами:
- спростувати майнові дії, вчинені боржником ТОВ "Газпостачінвест", які полягали у перерахуванні ТОВ "Калинівський маслосирзавод" у період з липня 2021 року по вересень 2022 року грошових коштів в загальній сумі 6341231,08 грн в якості повернення коштів згідно договору №ЗІ-ГЗ від 01.01.2021, додаткової угоди №10 до договору №ЗІ-ГЗ від 01.01.2021, оплати вимоги від 31.05.2022 до договору №ЗІ-ГЗ від 01.01.2021 та в якості повернення помилково перерахованих коштів.
- з метою повернення майна до складу ліквідаційної маси ТОВ "Газпостачінвест" стягнути з ТОВ "Калинівський маслосирзавод" на користь ТОВ "Газпостачінвест" 6341231,08 грн.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 29.09.2025 у справі №902/536/24(902/251/25) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачінвест" в особі арбітражного керуючого Перепелиці В.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" про спростування майнових дій вчинених боржником та стягнення 6341231,08 грн.
Судом ухвалено:
- спростовати майнові дії, вчинені боржником Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпостачінвест", які полягали у перерахуванні Товариству з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" у період з липня 2021 року по вересень 2022 року грошових коштів в загальній сумі 6341231,08 грн в якості повернення коштів згідно договору №31-ГЗ від 01.01.2021, додаткової угоди №10 до договору №31-ГЗ від 01.01.2021, оплати вимоги від 31.05.2022 до договору №31-ГЗ від 01.01.2021 та в якості повернення помилково перерахованих коштів;
- з метою повернення майна до складу ліквідаційної маси Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачінвест" стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачінвест" 6341231,08 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 6056,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.
В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що позивач ТОВ "Газпостачінвест" не може звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб у справі, тобто кредиторів, оскільки такі повноваження належать виключно арбітражному керуючому, відповідно до ст.12 КУзПБ. Тому відповідно до ст.42 КУзПБ у задоволенні позову слід відмовити з вищевказаних підстав.
Апелянт зазначає, що як підтверджується наданими самим позивачем виписками за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та за період 01.01.2022 по 31.12.2022, різниця сум операцій за дебетом і кредитом становить 955985,20 грн на користь ТОВ "Газпостачінвест", що спростовує твердження позивача про те, що нібито сума надходжень від відповідача становить лише 3998650,08 грн, що є нібито меншим від суми повернення від позивача в розмірі 6341231,08 грн.
На думку апелянта позивач необґрунтовано включив до кредитових операцій лише окремі вибіркові операції, тобто не включив всі суми надходжень від відповідача за вказаний в позові період. В той же час, по дебетових операціях позивачем були включені всі суми повернень, які мали місце за вказаний період. Таким чином, позивач свідомо та всупереч наявним та наданим самим позивачем доказам, вводить суд в оману щодо обставин взаємовідносин між позивачем та відповідачем.
З наданих позивачем виписок вбачається, що відповідач перераховував позивачу наступні суми попередньої оплати за газ на підставі рахунків в 2022 році: 23.05.2022 - 718200 грн; 01.07.2022 - 133000 грн; 01.07.2022 - 725000 грн; 29.07.2022 - 237085,78 грн; 01.08.2022 - 151000 грн; 02.08.2022 - 220914,22 грн; 15.09.2022 - 800000 грн.
За доводами апелянта, вказані суми безпідставно не були враховані позивачем в позовній заяві при розрахунку сум надходжень від відповідача, оскільки позивач включив в розрахунок надходжень лише виключно суми за 2021 рік.
Також стверджує, що повернення позивачем коштів на користь відповідача не є "виведенням коштів" як про це зазначає позивач у позовній заяві, оскільки позивачем поверталися не свої власні кошти, а поверталися лише виключно ті кошти, які раніше надходили від відповідача в якості передоплати за природній газ, що підтверджується виписками, які свідчать про заборгованість позивача перед відповідачем на суму 955985,20 грн.
Повернення коштів від позивача мали легітимну мету та були зумовлені невиконанням з вини позивача своїх зобов`язань за договором, тобто недопоставкою відповідачу природного газу, що підтверджується зокрема додатковими угодами укладеними між позивачем та відповідачем №10 від 20.10.2021 та №11 від 13.01.2022.
Також зазначає, що поданий позивачем позов не містить вимоги щодо визнання недійсними правочинів боржника, що свідчить, що позивач обрав неналежний спосіб захисту і у задоволенні позову слід відмовити.
На думку апелянта, той факт, що станом на 30.12.2021 у боржника вже була наявна заборгованість перед кредиторами в загальній сумі 9013425,81 грн не може бути підставою для стягнення з ТОВ "Калинівський маслосирзавод" його ж коштів на цій підставі.
Також скаржник зазначає, що ані арбітражний керуючий, ані ТОВ "Газпостачінвест", ані суд не спростовують такі самі майнові дії боржника по поверненню боргу іншим кредиторам, які відбулися на підставі рішень суду по справах №902/1235/20, №902/1366/23, №902/584/22, №902/389/23, №902/351/23, №902/793/23, адже правовідносини та заборгованість ТОВ "Газпостачінвест" перед ТОВ "Калинівський маслосирзавод" та іншими кредиторами мають одну і ту ж правову природу - повернення боргу ТОВ "Газпостачінвест" з попередньої оплати за природній газ. Натомість самостійне повернення з боку ТОВ "Газпостачінвест" боргу (спірних коштів) на користь ТОВ "Калинівський маслосирзавод", яке відбулося не відповідно до судового рішення ставиться судом під сумнів.
Апелянт стверджує, що ТОВ "Газпостачінвест" здійснило повернення коштів, які надійшли від ТОВ "Калинівський маслосирзавод" в якості передплати, тобто вказані кошти не належали ТОВ "Газпостачінвест", а відтак не є його майновим активом, оскільки ці кошти були отримані в якості передплати за недопоставлений товар, а вказане зобов`язання з повернення коштів виникло з договору від 01.01.2021 тобто більше ніж за 3 роки до дати відкриття провадження про банкрутство - 11.06.2024.
Твердження суду про те, що відповідач отримав спірні кошти від позивача безвідплатно апелянт вважає невірним, оскільки спірні кошти попередньо надійшли позивачу від відповідача і були в подальшому повернуті назад позивачем відповідачу, тобто операція має реверсивний двосторонній, а не односторонній характер, а тому немає місце безвідплатності надходжень коштів, як це помилково зазначає суд в оскаржуваному рішенні.
Звертає увагу, що на момент спірних правовідносин діяла інша редакція ст.42 КУзПБ, яка передбачала умовою визнання недійсними правочинів боржника завдання збитків боржнику або кредиторам. Однак, позивач не наводить у позовній заяві ні обставин, ні доказів завдання збитків боржнику або кредиторам внаслідок здійснення дебетово-кредитних операцій по взаємовідносинах позивача та відповідача за договором постачання природного газу
На підставі викладеного апелянт просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 29.09.2025 по справі №902/536/24(902/251/25), у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачінвест" - відмовити.
Листом від 06.11.2025 матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області. 
25.11.2025 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.11.2025 (головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Юрчук М.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.09.2025 у справі №902/536/24 (902/251/25). Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.01.2026 об 14:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59, у залі судових засідань №4. Запропоновано відповідачу у строк до 12.12.2025 письмовий відзив на апеляційну скаргу.
16.12.2025 до суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачінвест" арбітражного керуючого Перепелиці В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу (лист від 12.12.2025).
Ліквідатор звертає увагу, що в позовній заяві позивачем зазначено саме ліквідатора ТОВ "Газпостачінвест" арбітражного керуючого Перепелицю Василя Володимировича, його адресу, номер телефону, електронну пошту, повідомлено про наявність у нього електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Саме через електронний кабінет арбітражного керуючого Перепелиці В.В. відбувалася комунікація з судом та відповідачем.
За період з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство та введення процедури розпорядження майном не було встановлено активів, за рахунок яких є можливим погашення в повній мірі вимог кредиторів та відновлення платоспроможності боржника.
Провадження у даній справі про банкрутство ТОВ "Газпостачінвест" відкрито 11.06.2024. Оспорювані майнові дії вчинено боржником починаючи з 08.07.2021, тобто після введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, та протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство. 
Також зазначає, що внаслідок виконання оспорюваних правочинів майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.
Звертає увагу, що апелянт на підтвердження своєї позиції посилається на письмові докази, які були правомірно залишено без розгляду, оскільки відзив на позовну заяву подано до суду через систему "Електронний суд" з порушенням встановленого судом строку, без клопотання про поновлення відповідного пропущеного строку.
На момент початку виведення спірних коштів (30.12.2021) у боржника вже була наявна заборгованість перед кредиторами в загальній сумі 9013425,81 грн, що підтверджено судовими рішеннями.
Тому ліквідатор вважає, що оспорюваними майновими діями боржника позбавлено майна, право на задоволення вимог з якого належало кредиторам, на погашення яких не було вжито жодних заходів, й виконання грошових зобов`язань боржника перед кредиторами повністю стало неможливим.
На підставі викладеного просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.09.2025 у справі №902/536/24(902/251/25) залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Судове засідання 12.01.2026 об 14:00 год. не відбулося.
Ухвалою від 16.01.2026 розгляд справи призначено на 26.01.2026 об 14:00 год.
Розпорядженням керівника апарату суду від 26.01.2026, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Юрчука М.І. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №902/536/24(902/251/25).
Автоматизованою системою розподілу судових справ визначено колегію суддів для розгляду справи №902/536/24(902/251/25) у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Романюк Ю.Г.
Ухвалою від 26.01.2026 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.09.2025 у справі №902/536/24(902/251/25) колегією суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В., суддя Романюк Ю.Г.
Ухвалою суду від 26.01.2026 розгляд апеляційної скарги відкладено на 16.02.2026 об 14:30 год. 
16.02.2026 до суду від представника ТОВ "Калинівський маслосирзавод" адвоката Василика В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на амбулаторному лікуванні з приводу загального захворювання.
Представник позивача висловив думку про можливість розгляду справи у даному судовому засіданні.
Розглянувши клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 11, 12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Однак, саме неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні заявником обґрунтовано не було.
При цьому, позиція скаржника викладена безпосередньо у апеляційній скарзі.
Враховуючи, що судом вчинено всі необхідні дії для завчасного та належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, враховуючи повторну неявку представника апелянта та те, що позиція апелянта викладена безпосередньо у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.
У судових засіданнях суду апеляційної інстанції 26.01.2026 та 16.02.2026 представник ТОВ "Газпостачінвест" - Хоменко Віталій Олексійович заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.09.2025 у справі №902/536/24(902/251/25) залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Як встановлено частинами 1, 2 статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).
Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №610/1030/18).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18).
Розгляд та захист порушених справ у межах справи про банкрутство має певні характерні особливості, що відрізняються від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
До таких засобів віднесено інститут визнання недійсними правочинів боржника та спростування майнових дій боржника у межах справи про банкрутство, закріплений у ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства.
Частиною 1 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав:
- боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку;
- боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;
- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;
- боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна;
Частина 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачає, що правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав:
- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;
- боржник уклав договір із заінтересованою особою;
- боржник уклав договір дарування.
Застосування положень ст.42 Кодексу України з процедур банкрутства та визнання згідно наведеної норми недійсними правочинів боржника або спростування майнових дій вчинених боржником у межах справи про банкрутство є тим засобом, який спрямований на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого задоволення вимог кредиторів.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною 3 статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17).
Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною.
У період протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.
Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Дії боржника, зокрема, але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.
З наявних у матеріалах справи фільтрованих виписок за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 в період з липня 2021 по вересень 2022 ТОВ "Газпостачінвест" перераховувало на користь ТОВ "Калинівський маслосирзавод" грошові кошти в загальній сумі 6341231,08 грн, з призначенням платежу: "Повернення коштів згідно дог.№31-ГЗ від 01.01.2021"; "Оплата вимоги від 31.05.2022 згідно дог.№31-ГЗ від 01.01.2021"; "Повернення коштів зг.Дод.угоди №10 до дог.№31-ГЗ від 01.01.2021"; "Повернення помилково перерахованих коштів зг.пл.дор.№1539 від 07.07.2021", а саме: 20.09.2022 - 1110182,16 грн; 20.09.2022 - 222186,54 грн; 20.09.2022 - 220914,22 грн; 20.09.2022 - 151 000,00 грн; 20.09.2022 - 725000,00 грн; 20.09.2022 - 133000,00 грн; 20.09.2022 - 718200,00 грн; 15.09.2022 - 800000,00 грн; 29.07.2022 - 237085,78 грн; 01.07.2022 - 725000,10 грн; 01.07.2022 - 133000,00 грн; 24.05.2022 - 500000,00 грн; 28.04.2022 - 30 000,00 грн; 12.04.2022 - 50000,00 грн; 30.03.2022 - 50000,00 грн; 23.02.2022 - 70000,00 грн; 30.12.2021 - 285662,28 грн; 08.07.2021 - 180000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на 30.12.2021 у боржника вже була наявна заборгованість перед кредиторами в загальній сумі 9013425,81 грн, що підтверджено:
- рішенням Господарського суду Вінницької області від 27.04.2021 у справі №902/1235/20, яким стягнуто з ТОВ "Газпостачінвест" на користь ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" (код 00388932) 306004,00 грн. - заборгованості за Договором №ПГД-14062019-02 купівлі-продажу природного газу від 14.06.2019, 37353,90 грн. - пені, 8215,24 грн - 3% річних та 5273,60 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору, всього 356846,74 грн;
- рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.04.2024 у справі №902/1366/23, яким стягнуто з ТОВ "Газпостачінвест" на користь ТОВ "Трейдленд" (код 25592668) 1932670,00 грн - основного боргу, 410818,45 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, 89432,32 грн - 3% річних та 29195,05 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору, тобто разом 2462115,82 грн. Судовим рішенням встановлено, що ТОВ “Газпостачінвест” отримав попередню оплату від ТОВ "Трейдленд" платіжними дорученнями №649, №650, №651, №652 та №653 від 17.05.2021 в розмірі 1600000,00 грн. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 12.11.2024 по справі №902/536/24 визнано грошові вимоги ТОВ "Трейдленд" у розмірі 6893524,86 грн: основний борг - 6260016,67 грн (четверта черга задоволення), а також у розмірі 6056,00 грн. - витрати на сплату судового збору (перша черга задоволення). І сума боргу, що була предметом розгляду справи №902/1366/23, була включена до визнаних грошових вимог ТОВ "Трейдленд" у справі про банкрутство №902/536/24.
- рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.01.2023 у справі №902/584/22, яким стягнуто з ТОВ "Газпостачінвест" на користь ТОВ "Оператор ГТС України" (код 42795490) 1988885,44грн (один мільйон дев`ятсот вісімдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять гривень 44 копійки) заборгованості, у тому числі: 1861,00 грн основного боргу, 78809,66 грн пені, 35375, 08 грн інфляційних втрат, 12854,39 грн 3% річних та 29833,28 грн. Судовим рішенням встановлено, що згідно реєстрів файлів відправлених з інформаційної платформи ТОВ "Оператор ГТС України" акт врегулювання щодобових небалансів за газовий місяць жовтень 2021 року від 31.10.2021 №10 2021-1907000266 та рахунок №10-2021-1907000266 від 31.10.2021 на оплату за добовий небаланс за жовтень 2021 року у розмірі 2061846,31 грн були направлені 12.11.2021. Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 11.06.2024 по справі №902/536/24 про банкрутство ТОВ "Газпостачінвест" визнано вимоги кредитора ТОВ "Оператор ГТС України" в сумі 1910075,78 грн.
- рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.05.2023 у справі №902/389/23, яким стягнуто з ТОВ "Газпостачінвест" на користь ТОВ "Укрхімресурс" 1840000,00 грн безпідставно набутих грошових коштів, 67752,33 грн - 3% річних, 508135,69 грн інфляційних втрат та 36238,32 грн витрат зі сплати судового збору. Рішенням суду встановлено, що 07.10.2021 ТОВ "Укрхімресурс" згідно платіжного доручення №1522 від 07.10.2021 перерахувало на рахунок ТОВ "Газпостачінвест" 2040000,00 грн з наступним призначенням платежу: надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги згідно договору №07102021-ф від 07.10.2021. Відсутність укладеного між сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги породжує у відповідача зобов`язання повернути перераховані позивачем кошти у розмірі 1840000,00грн на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України, які були отримані без достатньої правової підстави. Також суд, здійснивши перерахунок 3% річних у період з 17.12.2021 по 09.03.2023 та інфляційних втрат у період з 01.01.2022 по 31.01.2023 встановив, що вірним є нарахування інфляційних втрат у розмірі 508135,69 грн та 3% річних у розмірі 67752,33 грн.
- рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.06.2023 у справі №902/351/23, яким стягнуто з ТОВ "Газпостачінвест" на користь ТОВ "Укрхімресурс" 2553542,60 грн - основного боргу за Договором постачання природного газу №37-ГЗ від 17.03.2021, 247849,39 грн - пені, 300000,00 грн - штрафу за порушення умов Договору постачання природного газу №37-ГЗ від 17.03.2021, 300000,00 грн - штрафу за порушення умов Додаткової угоди від 05.11.2021 до Договору постачання природного газу №37- ГЗ від 17.03.2021 та 51020,88 грн - судових витрат зі сплати судового збору. При цьому рішенням встановлено порушення договірних зобов`язань, а саме порушення умов Договору постачання природного газу №37-ГЗ від 17.03.2021 в частині недопоставки з 20.10.2021 - 286841,18 м.куб.газу на суму 2038342,60 грн.
- рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.09.2023 у справі №902/793/23, яким стягнуто з ТОВ "Газпостачінвест" на користь ТОВ "Ремонтно-монтажний комбінат "Торгтехніка" 1367232,90 грн - основного боргу, 127708,57 грн - інфляційних втрат, 30456,40 грн - 3% річних, 39376,24 грн - пені та 23471,61 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору. Вказаним рішенням встановлено, що відповідачем не доставлено природний газ позивачу на суму 1367232,90 грн за додатковою угодою №9 відповідно до якої відповідач зобов`язувався постачати природній газ у період вересень 2021 - березень 2022 відповідно до умов даної додаткової угоди та договору постачання природного газу №36-ГЗ від 01.01.2021.
Тобто, в ТОВ “Газпостачінвест” була наявна значна заборгованість у період вчинення дій щодо перерахування грошових коштів відповідачу в розмірі 6341231,08 грн.
Наведене свідчить, що ТОВ “Газпостачінвест” до відкриття провадження у справі про банкрутство (провадження відкрито 11.06.2024) взяв на себе зобов`язання з повернення коштів, внаслідок чого виконання його зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.
За доводами апелянта, позивачем поверталися не свої власні кошти, а поверталися лише виключно ті кошти, які раніше надходили від відповідача в якості передоплати за природній газ за договором постачання природного газу, що підтверджується виписками, які свідчать про заборгованість позивача перед відповідачем на суму 955985,20 грн. Також апелянт зазначає про неврахування позивачем в позовній заяві при розрахунку сум надходжень від відповідача попередньої оплати за газ на підставі рахунків в 2022 році.
При цьому, як вбачається зі змісту рішень у справах №№902/1366/23, 902/351/23, 902/793/23 боржник не повертав іншим кредиторам (ТОВ "Трейдленд", ТОВ "Укрхімресурс", ТОВ "Ремонтно-монтажний комбінат "Торгтехніка") попередню оплату за договорами постачання природного газу, у результаті чого утворилася заборгованість перед вказаними кредиторами лише по поверненню попередньої оплати на загальну суму 5853445,50 грн.
Однак, за аналогічних обставин, у підозрілий період боржник (ТОВ "Газпостачінвест") перераховував на користь ТОВ "Калинівський маслосирзавод" попередню оплату в загальній сумі 6341231,08 грн
На переконання колегії суддів у даному випадку боржник діяв очевидно недобросовісно, зловживав правами та використав правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам інших кредиторів, а відчуження грошових коштів призвело завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і нанесло шкоду іншим кредиторам.
В даному випадку суд не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог кредиторів боржника.
Тому, посилання апелянта на договір постачання природного газу з додатковими угодами та перерахування відповідачем на рахунок позивача грошових коштів у спірний період як правову підставу для їх повернення відповідачу не спростовує встановленого факту недобросовісності боржника та порушення прав інших кредиторів у справі.
У контексті цього спору, слід звернути увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16: "Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора".
Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що крім визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство на підставі статті 42 КУзПБ, не виключається можливість звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів (висновки Верховного Суду наведені у постанові від 20.02.2020 у справі №922/719/16; Верховного Суду у постанові від 28.09.2021 у справі №21/89б (913/45/20) та інших).
Судова Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №905/2030/19(905/2445/19) дійшла таких висновків: "Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог".
Враховуючи встановлені обставини, які свідчать про фраудаторність майнових дій з повернення відповідачу попередньої оплати у розмірі 6341231,08 грн, внаслідок чого зменшилися активи ТОВ “Газпостачінвест”, що в свою чергу вплинуло на можливість погашення заборгованості перед іншими кредиторами (яким за аналогічних обставин така попередня оплата не поверталася), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ліквідатора боржника.
Враховуючи наведене, майнові дії, вчинені боржником підлягають спростуванню, а отримані кошти - поверненню позивачу.
Апелянт зазначає, що поданий позивачем позов не містить вимоги щодо визнання недійсними правочинів боржника, що свідчить, що позивач обрав неналежний спосіб захисту і у задоволенні позову слід відмовити.
Всупереч тверджень апелянта, визнання недійсним договору постачання природного газу не є необхідним, оскільки він не порушує конкретних імперативних норм, а недобросовісними є саме дії щодо повернення попередньої оплати лише одному з кредиторів, що призвело до уникнення задоволення вимог інших кредиторів боржника. 
З аналізу статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що суд може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, тобто, позивач обрав належний спосіб захисту.
Посилання апелянта про неналежного позивача не відповідає дійсності, оскільки в позовній заяві позивачем зазначено ТОВ "Газпостачінвест" саме в особі ліквідатора арбітражного керуючого Перепелиці Василя Володимировича. Зазначено його адресу, номер телефону, електронну пошту, повідомлено про наявність у нього електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.
Вказане підтверджує арбітражний керуючий Перепелиця В.В. у своєму відзиві на апеляційну скаргу.
Згідно з ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).
Аналогічний стандарт доказування застосовано також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, встановлені факти та зміст позовних вимог, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Згідно з ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії").
В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
Враховуючи положення ст.129 ГПК України судові витрати за апеляційний перегляд рішення у справі покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Калинівський маслосирзавод" на рішення Господарського суду Вінницької області від 29.09.2025 у справі №902/536/24(902/251/25) залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 18.02.2026.

Головуючий суддя Саврій В.А. 

Суддя   Миханюк М.В. 

Суддя   Романюк Ю.Г.