Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________
Справа № 299/296/26
Номер провадження 1-кп/299/20/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.04.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Виноградів обвинувальний акт в у кримінальному провадженні, відомості про яке 23.11.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025071080000676 про обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, менеджера із управління нерухомістю ТОВ «РОСА 2005», з вищою освітою, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, - 

В С Т А Н О В И В:
До Виноградівського районного суду Закарпатської області, 22 січня 2026 року, із Берегівської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке 23.11.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025071080000676 про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.
Ухвалою суду від 23 січня 2026 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України призначено до судового розгляду.
До початку розгляду справи по суті сторони кримінального провадження надали суду угоду про визнання винуватості від 31 березня 2026 року, укладену між прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , з якої вбачається, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», до правоохоронних органів відносяться органи Державної прикордонної служби України та інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. Згідно зі ст. 1 Закону України «Державну прикордонну службу України» - на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» - основними функціями Державної прикордонної служби України є: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; охорона суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та контроль за реалізацією прав і виконанням зобов`язань у цій зоні інших держав, українських та іноземних юридичних і фізичних осіб, міжнародних організацій; ведення розвідувальної, інформаційно-аналітичної та оперативно-розшукової діяльності в інтересах забезпечення захисту державного кордону України згідно із законами України "Про розвідувальні органи України" ( 2331-14 ) та "Про оперативно-розшукову діяльність" ( 2135- 12 ); участь у боротьбі з організованою злочинністю та протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів; участь у здійсненні державної охорони місць постійного і тимчасового перебування Президента України та посадових осіб, визначених у Законі України "Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб" ( 160/98-ВР ); охорона закордонних дипломатичних установ України; координація діяльності військових формувань та відповідних правоохоронних органів, пов`язаної із захистом державного кордону України, а також діяльності державних органів, що здійснюють різні види контролю при перетинанні державного кордону України або беруть участь у забезпеченні режиму державного кордону, прикордонного режиму і режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.
Так, 23 листопада 2025 року близько 05 години 50 хвилин ОСОБА_4 знаходився на залізничному вокзалі, а саме станції «Королево», що в селищі Королево Берегівського району, по вулиці Вокзальна, 3, де в цей час його виявив - інспектор прикордонної служби - майстер групи інженерного облаштування державного кордону ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_6 , який відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є службовою особою і представником влади, будучи одягнутим у однострої працівника Державної прикордонної служби України, зі знаками розрізнення працівника ДПСУ, перебував на вказаній вулиці Вокзальна в селищі Королево, виконуючи службові обов`язки та реалізовуючи повноваження працівника ДПСУ передбачені ст. 2 Закону України «Державну прикордонну службу України».
Відтак, ОСОБА_4 на вимогу працівника ДПСУ ОСОБА_6 зупинитися для перевірки документів, не зупинився та вдався до втечі внаслідок чого ОСОБА_6 намагався затримати ОСОБА_4 , однак останній не реагуючи на законні вимоги та зауваження працівника ДПСУ, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 є працівником правоохоронного органу у форменому одязі, який виконує свої службові обов`язки, усвідомлюючи протиправність своїх дій почав чинити фізичний опір останньому.
В подальшому, близько 05 годин 55 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно, з наміром заподіяти шкоду здоров`ю працівнику ДПСУ, вчинив посягання на фізичну недоторканість ОСОБА_6 під час виконання ним службових обов`язків, зокрема, ОСОБА_7 , знаходячись в лежачому положенні на спині своєю правою рукою стиснутою в кулак наніс два удари в область лівого плеча працівника ДПСУ, після чого своєю правою рукою, а саме пальцями почав видавлювати ліве око працівника ДПСУ ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав тілесне ушкодження у виді субкон`юктивального крововиливу лівого ока, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №109/В від 27.11.2025, не спричинило розлад здоров`я чи не значну стійку втрату працездатності і кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в умисному заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України дане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.
Ознаки вчинення ОСОБА_4 цього кримінального правопорушення у співучасті відсутні, що підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Збитків або шкоди даним кримінальним правопорушенням не завдано, разом з цим потерпілий у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 надав письмову згоду прокурору на укладення вказаної угоди. 
Окрім цього, в угоді про визнання винуватості вказано, що при укладенні угоди про визнання винуватості з обвинуваченим враховано наступні обставини: ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження щодо нього, характер і тяжкість підозри, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, а також те, що обвинувачений у добровільному порядку, з метою допомоги Збройним силам України, вирішив перерахувати грошові кошти на спеціальний рахунок Центру спеціального призначення «Омега» Національної гвардії України у розмірі 30000 гривень (які станом на укладення цієї угоди перераховано) та 20 000 гривень на спеціальний рахунок Державної прикордонної служби України, а також інші обставини.
Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду свою винуватість у зазначеному діянні визнає повністю.
Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь- яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також, у вказаній угоді зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для сторін є: для прокурора і обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку; для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України. У разі невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст. 476 КПК України, прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Сторони, враховуючи характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, ступінь та характер сприяння обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього, наявність ряду обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, передбачених ст. 66 КК України, зокрема, щире каяття, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 345 КК України у виді 2 років позбавлення волі, із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, після роз`яснення сторонам наслідків укладення угоди, передбачених ч.4 ст.474 КПК України, та виконавши вимоги частин 6 та 7 вказаної статті суд виходить з наступного.
Згідно ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.345 КК України умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, карається обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, яке згідно ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином, а тому у відповідності до положень п.1 ч.4 ст.469 КПК України між обвинуваченим та прокурором, за участі захисника, може бути укладено угоду про визнання винуватості.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства та вимогам ст.472 КПК України.
У судовому засіданні прокурор, обвинувачений та захисник підтвердили суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим за участю захисника затвердити та призначити обвинуваченому покарання, передбачене угодою.
Обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину та підтвердив обставини в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості. Також зазначив, що він може виконати обов`язки, передбачені в угоді про визнання винуватості. 
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що угода відповідає вимогам КПК України та КК України, він був присутній під час складання угоди та просив затвердити угоду про визнання винуватості. Його підзахисному роз`яснено наслідки укладення угоди та наслідки її невиконання.
Після виконання вимог ст.474 КПК України, перевіривши угоду на її відповідність нормам КПК, КК України та інших законів, суд встановив, що угода відповідає вимогам закону та не суперечить нічиїм інтересам, сторони правильно розуміють наслідки укладеної угоди.
Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши доводи учасників судового провадження, суд вважає, що укладена між прокурором та обвинуваченим за участю захисника угода від 31 березня 2026 року відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.345 КК України кваліфіковано вірно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, угода укладена добровільно та не є наслідком застосування насильства, примусу або погроз. Сторони кримінального провадження розуміють наслідки затвердження даної угоди, щодо обмежень в частині оскарження вироку. Обвинувачений свою провину визнає повністю, в скоєному розкаявся, може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України. А тому, покарання узгоджене угодою у вигляді 2 років позбавлення волі із застосування іспитового строку буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів. Беручи до уваги характеристику обвинуваченого, участь у допомозі Збройним силам України, суд вважає, що 2 роки іспитового строку буде відповідати обставинам справи та особі обвинуваченого.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що укладену угоду про визнання винуватості від 31 березня 2026 року у кримінальному провадженні № 12025071080000676 від 23.11.2025 року між прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , слід затвердити та призначити обвинуваченому покарання, передбачене угодою.
При цьому згідно абз. 3 п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», слід зважати, що вирок ухвалений на підставі угоди (стосовно однієї із декількох осіб) не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості першою не є доказом вини останніх.
Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.314, 373, 374, 394, 468, 469, 472-476 КПК, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 березня 2026 року, укладену між прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 31 березня 2026 року покарання за ч.2 ст.345 КК України у виді у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк випробування ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку суду. 
Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч.ч. 1 і 5 ст. 476 КПК України.
Речовий доказ - оптичний диск DVD-R - залишитив матеріалах кримінального провадження 
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий	ОСОБА_1