ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24479/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Національного університету оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 року (суддя Юрков Е.О., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 03.10.2025 року) у адміністративній справі №160/24479/25 за позовом ОСОБА_1 до Національного університету оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, суд - 

в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Національного університету оборони України (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому індексації-різниці у розмірі 4004,53 грн., щомісячно за період з 10.09.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року у сумі 37108,63 грн. відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію-різниці у розмірі 4004,53 грн. щомісячно за період з 10.09.2022 року по 31.12.2022року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року у сумі 37108,63 грн. відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб; визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому з 10.09.2022 року по 20.05.2023 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому належне грошове забезпечення за період з 10.09.2022 року по 20.05.2023 року (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, з врахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, 2023 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року з врахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 10.09.2022 року по 18.06.2024 року, за весь час затримки її виплати, а саме за період з 10.09.2022 року по день фактичної виплати цієї індексації; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 10.09.2022 року по 20.05.2023 року, за весь час затримки виплати, а саме за період з 10.09.2022 року по день фактичної виплати цього грошового забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Національного університету оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці, щомісячно за період з 10.09.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року; зобов`язано Національний університет оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різниці щомісячно за період з 10.09.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року та з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб; визнано протиправними дії Національного університету оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 10.09.2022 року по 20.05.2023 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року; зобов`язано Національний університет оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період з 10.09.2022 року по 20.05.2023 року (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, з врахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Національний університет оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік, 2023 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, з врахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Національний університет оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 10.09.2022 року по 18.06.2024 року, за весь час затримки її виплати, а саме за період з 10.09.2022 року по день фактичної виплати цієї індексації, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159; зобов`язано Національний університет оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 10.09.2022 року по 20.05.2023 року, за весь час затримки виплати, а саме за період з 10.09.2022 року по день фактичної виплати цього грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.
З рішенням суду першої інстанції не погодився Національний університет оборони України та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що суд не врахував тримісячний строк звернення відповідно до ст.233 КЗпП України; необізнаність ОСОБА_1 про складові грошового забезпечення, які йому виплачувалися під час проходження служби, свідчать про його пасивну поведінку. Апелянт зазначив, що згідно наказу від 18.06.2024 року №140 ОСОБА_1 з 8.06.2024 року виключено зі списків особового складу університету та всіх видів забезпечення та направлено до нового місця служби; ОСОБА_1 отримав грошовий атестат, а до суду звернувся лише 26.08.2025 року з пропуском строку звернення. Апелянт вважав, що судом не враховано, що підстави для здійснення перерахунку грошового забезпечення за період з 09.09.2022 року по 23.05.23 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.901.2022 року, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, відсутні. Апелянт зазначив, що згідно наказу від 18.06.2024 року №140, ОСОБА_1 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань під час проходження служби в університеті та грошова допомога на оздоровлення за 2023 рік не виплачувалися, а тому немає підстав для їх перерахунку. Апелянт зазначив, що за період з 12.09.2022 року по 31.12.2022 року ОСОБА_1 нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення з урахування базового місяця – березень 2018 року в сумі 5074,69 грн. Апелянт зазначив, що лише у червні 2024 за інформацією, розміщеною на офіційному сайті Держслужби статистики України, відбулося перевищення порогу 103%, оскільки індекс за червень 2024 року опубліковано у липні 2024 року, право на індексацію грошового забезпечення виникає у серпні 2024 року, тобто за період з 01.012024 року по 18.06.2024 року ОСОБА_1 нарахована індексація грошового забезпечення в сумі 0,0 грн. з урахуванням базового місяця – грудень 2023 року. Апелянт зазначив, що судом не прийнято рішення щодо перерахунку грошового забезпечення, відповідно передчасно вимагати компенсацію втрати частини доходів через таку невиплату.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з урахуванням строків звернення позивача з позовом, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 з 10.09.2022 року по 18.06.2024 року проходив службу у Національному університеті оборони України та відповідно до витягу з наказу №140 від 18.06.2024 року виключений зі списків особового складу з 18.06.2024 року. 03.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Національного університету оборони України з відповідною заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, яка була гарантована, чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» період з 10.09.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року з урахуванням фіксованої суми індексації за березень 2018 року та нарахування та виплату з 10.09.2022 року по 20.05.2023 року (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на, 2022, 2023 роки на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року. Листом Національного університету оборони України від 25.07.2025 року №182/6097 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви. Суд врахував, що в період з 10.09.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року відповідач розраховував ОСОБА_1 грошове забезпечення, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018 року. З розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням упродовж служби ОСОБА_1 у 2022 році, 2024 році здійснювалося нарахування та виплата у відповідному відсотковому відношенні як постійних, так і одноразових видів грошового забезпечення із застосуванням для визначення грошового забезпечення розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року. Суд врахував, що постановою Кабінету Міністрів України №704 встановлено виплату надбавки за особливості проходження служби військовослужбовцям в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, преміювання військовослужбовців відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення, надбавка за кваліфікацію у відсотках посадового окладу, а також разові виплати, допомога на оздоровлення та одноразова грошова допомога при звільненні, передбачені відповідно статтями 10-1, 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», розрахунковою величиною яких є розмір місячного грошового забезпечення. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався ст.1, ч.1 ст.2, статтями 4, 6, 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»; пунктами 2, 5, 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року; статтями 16, 18, 19, 20 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»; пунктами 4 постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704; пунктами наказу Міністерства оборони України №90 від 01.03.2018 року «Про встановлення тарифних розрядів за посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил України»; пунктами 1, 3, 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013; ст.33 Закону України «Про оплату праці»; п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»; ст.39 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»; частинами 1, 2, 3, 4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; пунктами 2, 4 розділу І, розділами ХХІІІ, XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260; статтями 1, 2, 3, 4, 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати; пунктами 1, 2, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року та прийшов до висновку про те, що, починаючи з березня 2018 року, базовим місяцем для розрахунку індексації є відповідно березень 2018 року. Суд вважав, що, починаючи з 09.12.2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець; для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, тобто базовий місяць січень 2016 року застосовується для подальшої індексації заробітної плати за посадами, оклади (тарифні ставки) за якими підвищилися в грудні 2015 року у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №1013, що відповідає положенням п.5 Порядку №1078 в редакції з 09.12.2015 року, який пов`язує обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації зі зміною окладів (тарифних ставок), тому базовий місяць індексації грошового забезпечення (заробітної плати) змінюється виключно у разі підвищення посадових окладів (тарифних ставок). Суд прийшов до висновку про те, що якщо дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» призупинено, то відповідно Порядок проведення індексації грошових доходів населення також не діє протягом 2023 року, отже у 2023 році проведення індексації грошового забезпечення, в тому числі і військовослужбовців, не здійснюється з огляду на імперативні приписи Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»; Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та відповідно Порядок проведення індексації грошових доходів населення 01.01.2022 року та з 01.01.2024 року діють, а тому нарахування та виплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.09.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року повинна була здійснюватися з урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Суд зазначив, що з 24.02.2018 року змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018 року, однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та нечинним п.6 постанови Кабінету Міністрів України №103, а тому, починаючи з 29.01.2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями визначаються, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року. Суд прийшов до висновку про те, що з 29.01.2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови № 704. Суд прийшов до висновку про те, що, оскільки відповідачем не виплачено ОСОБА_1 належне грошове забезпечення за період з 10.09.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року у зв`язку із чим фактично порушено строки виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 10.09.2022 року по 18.06.2024 року, за весь час затримки її виплати, а саме за період з 10.09.2022 року по день фактичної виплати цієї індексації та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за період з 10.09.2022 року по 20.05.2023 року, за весь час затримки виплати, а саме за період з 10.09.2022 року по день фактичної виплати цього грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159. Суд врахував ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 року №2352-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком та часини 3, 5 ст.122 КАС України та прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 не було допущено пропуску строку на подання адміністративного позов, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом, відповідно до положень ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022 року) не обмежене будь-яким строком.
Матеріалами справи встановлено, що згідно наказу начальника Національного університету оборони України (по стройовій частині) від18.06.2024 року №140 підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу університету 18.06.2024 року у зв`язку з закінченням навчання за денною формо; грошова допомога на здоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік не виплачувалися.
Встановлено, що 03.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Національного університету оборони України із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» період з 10.09.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року з урахуванням фіксованої суми індексації за березень 2018 року та нарахування та виплату з 10.09.2022 року по 20.05.2023 року (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на, 2022 рік, 2023 рік на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року та листом Національного університету оборони України від 25.07.2025 року №182/6097 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви.
Відповідно до частин 1, 2 ст.233 КЗпП України (в редакції на день звільнення – 18.06.2024 року та в редакції на день подачі позову – 28.06.2025 року) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116).
Встановлено, що Рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 року у справі №1-7/2024 визнано неконституційною ч.1 ст.233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат. Частина 1 ст.233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у період з 18.06.2024 року по 26.08.2024 року ст.233 КЗпП України передбачався тримісячний строк звернення до суду з вимогами про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 навчався у Національному університеті оборони України (проходив військову службу) з 10.09.2022 року по 18.06.2024 року та саме за цей період просив здійснити йому нарахування та виплати індексації-різниці, грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та матеріально- допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Суд апеляційної інстанції не вважає, що ОСОБА_1 дізнався про порушене право на отримання виплат індексації-різниці, грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та матеріально-допомоги для вирішення соціально-побутових питань лише з листа Національного університету оборони України від 25.07.2025 року №182/6097, оскільки, вказані виплати є щомісячні, тому ОСОБА_1 після прийняття наказу начальника Національного університету оборони України від 18.06.2024 року №140 та отримання грошового атестату, мав дізнатися про порушення свого права на отримання виплат.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не зазначав поважність строку пропуску з даними позовними вимогами. Строк звернення до суду з позовними вимогами закінчувався 18.09.2024 року включно. 
Суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Встановлено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (набрав чинності 19.07.2022 року) ст.233 КЗпП України викладена в редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Тобто, до 19.07.2022 року ст.233 КЗпП України не передбачала тримісячного строку для звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, а з 19.07.2022 року для звернень до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, ст.233 КЗпП України передбачено тримісячний строк. Отже, з 19.07.2022 року по 11.12.2025 року законодавством було передбачено тримісячний строк для звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.
Відповідно до частин 3, 4 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Аналізуючи докази у справі та законодавств, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 10.09.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2024 року по 18.06.2024 року слід залишити без розгляду.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права; позовні вимоги залишити без розгляду.
Керуючись статтями 123, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Національного університету оборони України – задовольнити частково. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 року у адміністративній справі №160/24479/25 – скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного університету оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без розгляду.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова