ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 березня 2026 року 	Справа № 280/344/26 м.Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України (далі - третя особа), в якій позивач просить суд:
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 01.11.2025 про звільнення з військової служби та не прийняття відповідного рішення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 негайно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2025 про звільнення його з військової служби та прийняти рішення згідно підпункту “б” пункту 2 частини 4 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в строк, встановлений судом.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати на руки ОСОБА_1 засвідчену належним чином копію розрахунку вислуги років.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.
Позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно. Бездіяльністю та незаконними діями командування Військової частини НОМЕР_1 позивачу заподіяно моральну (немайнову шкоду) 30 000,00 гривень. Прийняття судом рішення про повторний розгляд рапорту на звільнення не призведе до відновлення порушених прав позивача, командуванням Військової частини НОМЕР_1 під різними причинами розгляд вказаного рапорту буде затягуватися, тому позивач просить суд про встановлення певного терміну для прийняття відповідачем рішення про звільнення позивача з військової служби негайно. Позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 20 січня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
02 лютого 2026 року третьою особою надані до суду пояснення щодо позову. Позивач має можливість не тільки звернутися до безпосереднього командира (начальника) у письмовій формі, а й у електронній формі. Військові частини не є структурними підрозділами Міністерства оборони, підпорядковуються Генеральному штабу Збройних Сил України, який є частиною системи військового управління, а не безпосередньо адміністративної структури Міноборони. Системний аналіз наведеного законодавства дозволяє прийти до висновку, що вказані спірні відносини належить до компетенції відповідних військових посадових осіб. Права посадових осіб щодо звільнення з військової служби регламентовано пунктом 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008, згідно якого звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них. Третя особа просить суд врахувати пояснення при вирішення справи та прийняти законне та обґрунтоване рішення.
17 лютого 2026 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, у якому Військова частина НОМЕР_1 не визнає заявлених позовних вимог та вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з мотивів відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та обґрунтовує наступним. Рапорт позивача від 01.11.2025 щодо звільнення його з військової служби командуванням Військової частини НОМЕР_1 розглянутий. За результатами розгляду рапорту командуванням Військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) від 10.02.2026 №44. Відповідно до вищезазначеного наказу сержанта ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом “б” (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». На час розгляду справи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо не розгляду рапорту позивача та прийняття відповідного рішення відсутня. Однією із позовних вимог є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати на руки ОСОБА_1 засвідчену належним чином копію розрахунку вислуги років, однак вищезазначена вимога не була зазначена в рапорті позивача, який є предметом спору цієї справи, тому ця вимога є передчасною. Отримати засвідчену належним чином копію розрахунку вислуги років позивач має можливість звернувшись до командування Військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком, шляхом подання відповідної заяви. В задоволенні позовної заяви відповідач просить суд відмовити в повному обсязі.
17 лютого 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач не погоджується з відзивом на позовну заяву із наступних підстав. До суду не надані документи, які підтверджують, що позивача звільнено з військової служби, а саме під наказом немає підпису про ознайомлення, позивачу на руки не видано припис для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач просить суд зобов`язати надати засвідчену належним чином копію розрахунку вислуги років, оскільки це безпосередньо впливає на розмір майбутньої пенсії позивача. На задоволенні позовних вимог позивач наполягає.
На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.
Позивача з 05 березня 2022 року, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 40 від 05 березня 2022 року. 
Відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22.05.2025 № Д-321/65/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році», директиви командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 22.05.2025 № Д-22/ДСК, Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку її переформатуванням.
Після проходження військово-лікарської комісії позивач визнаний непридатним до військової служби відповідно до свідоцтва про хворобу № 2025-1010-0927-3882-3 від 10.10.2025 та протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії № 2025-1025-0943-5242-7 від 25.10.2025. 
Позивачем командиру Військової частини НОМЕР_1 поданий рапорт про звільнення у відставку за підпунктом “б” (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» надісланий на адресу Міністерства оборони України.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті рапорту поданого про звільнення з військової служби та не прийняття відповідного рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України № 2232-XII правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом абзацу 13 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до пункту 225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення), повноваження на звільнення солдат з військової надані командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Наказом Міністерства оборони України 06 серпня 2024 року № 531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (далі - Порядок № 531).
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Згідно з п. 8 розділу ІІІ Порядку №531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Пунктом 9 Розділу ІІ Порядку № 531 передбачено, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Таким чином, розгляд рапорту відбувається за встановленою процедурою та в межах визначених Порядком №531 строків.
Судом встановлено, що позивачем командиру Військової частини НОМЕР_1 поданий рапорт про звільнення у відставку за підпунктом “б” (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» надісланий на адресу Міністерства оборони України.
Отримання вказаного рапорту відповідачем не заперечується та не є спірним під час цього судового розгляду.
У відзиві на позовну заяву відповідач повідомив, що поданий рапорт розглянутий, за результатами розгляду рапорту командуванням Військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) від 10.02.2026 №44 та звільнено позивача у відставку за підпунктом “б” (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Так, позивач, звертаючись до суду із цим позовом, порушення своїх прав вбачав у протиправній бездіяльності відповідача, яка має місце у зв`язку із не розглядом його рапорту й, відповідно спосіб захисту, обраний позивачем, покликаний усунути таку бездіяльність шляхом прийняття рішення по суті рапорту.
Бездіяльність суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) - це невиконання, неналежне виконання або ухилення від вчинення дій чи прийняття рішень, які суб`єкт владних повноважень зобов`язаний здійснити на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені Конституцією та законами України.
Отже, право позивача на розгляд поданого рапорту за обставинами цієї справи не є порушеним.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме: негайно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.11.2025 про звільнення його з військової служби та прийняти рішення згідно підпункту “б” пункту 2 частини 4 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в строк, встановлений судом, то за відсутності ознак протиправної бездіяльності відповідача взаємопов`язані позовні вимоги зобов`язального характеру також не підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача видати на руки позивачу засвідчену належним чином копію розрахунку вислуги років, суд зазначає наступне.
Пунктом 233 Положення передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
В пункті 234 Положення зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.
Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обгрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.
Порядок проведення розрахунку вислуги років визначається Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Як встановлено судом, позивача звільнено у відставку за підпунктом “б” (за станом здоров`я) пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» про що видано наказ (по стройовій частині) від 10.02.2026 №44, у якому відповідачем наведені відомості про вислугу років.
Суд зазначає, що звертаючись до суду існував спір між сторонами щодо розгляду рапорту про звільнення, при цьому, відносини щодо розрахунку вислуги років не були спірними.
Так, позивач не звертався до відповідача з запереченнями щодо розрахунку вислуги років, суд зауважує, що заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.
Таким чином, розгляд судом доводів позивача про помилковість розрахунку вислуги років, яка вказана у наказі (по стройовій частині) від 10.02.2026 №44 є передчасним.
Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач пов`язує з протиправною бездіяльністю відповідача щодо не розгляду по суті рапорту про звільнення з військової служби, однак враховуючи висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову та визнання протиправною бездіяльністю відповідача щодо не розгляду по суті рапорту, позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди також задоволенню не підлягає.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення цього адміністративного позову, у зв`язку з чим у його задоволенні слід відмовити.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В зв`язку з відмовою у задоволенні позові підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи: 
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ),
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ),
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Міністерство оборони України (просп. Повітряних сил, 6, м. Київ, 03049; код ЄДРПОУ 00034022).

Повне судове рішення складено 20.03.2026.

Суддя Б.В. Богатинський