КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
16 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/4776/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі: прокурора Федоренко О. П.
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Чистової Алли Сергіївни, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області 
у складі судді Марчук О. Л.
від 05 вересня 2025 року
у цивільній справі № 369/6151/24 Васильківського міськрайонного суду Київської області
за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області 
до ОСОБА_1 
про скасування рішення та повернення земельної ділянки,
В С Т А Н О В И В:
В квітні 2024 року керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області звернувся в суд з даним позовом, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні Феодосіївською сільською радою Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3221487301:01:023:0088, площею 2га, шляхом скасування рішення державного реєстратора Васильківської районної державної адміністрації Київської області Галай К. В. за індексним номером: 53846580 від 01.09.2020 про державну реєстрацію права власності на неї за ОСОБА_1 .
Усунути перешкоди у здійсненні Феодосіївською сільською радою Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3221487301:01:023:0088, площею 2га, шляхом її повернення від ОСОБА_1 на користь Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області.
Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви.
В обґрунтування вимог, позивач зазначив, що за рішенням органу місцевого самоврядування відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку водного фонду. Посилаючись на те, що земельну ділянку відповідачу передано у власність із земель водного фонду України з порушенням земельного і водного законодавства, прокурор вважає незаконним вказане рішення органу місцевого самоврядування та просить повернути зазначену земельну ділянку Феодосіївській сільській раді Обухівського району Київської області, відповідно до приписів статей 21, 152, 155 Земельного кодексу України й статей 16, 21, 391, 393 Цивільного кодексу України
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року позов задоволено.
Скасовано рішення державного реєстратора Васильківської районної державної адміністрації Київської області Галай К. В. за індексним номером: 53846580 від 01.09.2020 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221487301:01:023:0088.
Повернуто Феодосіївській сільській раді Обухівського району Київської області від ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 гектара, кадастровий номер 3221487301:01:023:0088, для ведення особистого селянського господарства, розташовану у АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської обласної прокуратури у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 7 570 грн.
В апеляційній скарзі адвокат Чистова А. С., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішити питання про розподіл судових витрат. В порядку норм ч. 9 ст. 158 ЦПК України вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову - скасування арешту на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3221487301:01:023:0088 для ведення особистого селянського господарства, накладеного відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 30.10.2025. 
Вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим через неповне з`ясування обставин справи. Зазначає, що суд помилково кваліфікував позов як негаторний, що призвело до безпідставного незастосування строків позовної давності. Звертає увагу на те, що позивачем не доведено факт належності земельної ділянки до об`єктів, витребування яких обмежено законом. Наголошує на тому, що він є добросовісним набувачем, а прокурором не виконано обов`язкову процесуальну вимогу щодо внесення коштів на депозит суду для компенсації вартості майна. Посилається на те, що суд скасував рішення реєстратора, яке не було предметом належного дослідження, та використав інформацію щодо іншої земельної ділянки. Апелянт вважає, що прокурор не мав підстав для представництва сільської ради, оскільки вона не є уповноваженим органом щодо земель водного фонду.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 19.02.2026 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів; після перерви, у засідання призначене на 16.04.2026 не прибув, про причини неявки не повідомив.
Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив.
Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області у засідання суду призначені на 19.02.2026 та 16.02.2026 представника не направила.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Рішенням Рославичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 29.05.2020 № 888-XLVI-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 та передано йому безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 2,0000 гектара, кадастровий номер 3221487301:01:023:0088, для ведення особистого селянського господарства, розташовану у АДРЕСА_1 (а.с. 29).
Внаслідок зміни адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», станом час розгляду справи судом першої інстанції село Рославичі розташоване в адміністративних межах Феодосіївської сільської територіальної громади Обухівського району Київської області.
За змістом листа ТОВ «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» від 18.10.2023 № 131 та додатку до нього: схеми розташування земельної ділянки на викопіюванні з генерального плану села Рославичі 2006 року, виконаною сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_2 , встановлено, що 0,0973 гектара земельної ділянки з кадастровим номером 3221487301:01:023:0088 розташована на землях водного фонду - на прибережній захисній смузі річки Петіль (а.с. 39, 40).
Також, листом Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 08.06.2023 № 01-12/737, повідомлено про те, що земельна ділянка із кадастровим номером 3221487301:01:023:0088 знаходиться на землях водного фонду річки Петіль, яка відноситься до категорії - мала річка (ст. 79 Водного кодексу України) з нормативною прибережною захисною смугою шириною 25 метрів (ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України) (а.с. 44).
Актом перевірки додержання вимог природоохоронного законодавства від 14.07.2021 № 2/195, зафіксовано, що не виконано припис Державної екологічної інспекції Столичного округу від 09.04.2021 року № б/н, та виявлено ряд порушень статей 59 - 61 Земельного кодексу України і статей 85, 88 Водного кодексу України, при передачі у власність земельних ділянок в межах прибережних захисних смуг, зокрема й земельної ділянки з кадастровим номером 3221487301:01:023:0088, яку передано у приватну власність за рахунок земель водного фонду (а.с. 45 - 49).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка була сформована за рахунок прибережної захисної смуги річки Петіль, що є порушенням статей 59, 60 Земельного кодексу України. Встановивши на підставі листів Басейнового управління та схеми розташування факт належності частини земель до водного фонду, суд дійшов висновку про неможливість перебування такої ділянки у приватній власності. Суд зазначив, що Рославичівська сільська рада діяла поза межами повноважень, оскільки розпорядження землями водного фонду належало до компетенції районної державної адміністрації. Виходячи із негаторного характеру позовів щодо земель водного фонду, суд виснував про відсутність підстав для застосування позовної давності та про повернення усієї земельної ділянки площею 2,0000 га територіальній громаді, посилаючись на пріоритет публічного інтересу над приватним. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Щодо порушення норм процесуального права та безпідставного розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження колегія суддів зазначає таке.
Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. При вирішенні питання про форму судочинства суд, відповідно до частини третьої статті 274 ЦПК України, повинен враховувати значення справи для сторін, категорію та складність справи, а також обраний позивачем спосіб захисту.
Колегія суддів зауважує, що пред`явлення негаторного позову на підставі статті 391 ЦК України у спорах щодо нерухомого майна, наслідком якого є фактичне припинення зареєстрованого за особою права власності та повернення земельної ділянки, за своєю правовою природою не може вважатися справою незначної складності. Вирішення таких вимог безпосередньо пов`язане з питанням правомірності та пропорційності втручання держави у право особи на мирне володіння майном, що охороняється статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З`ясування обставин щодо наявності легітимної мети такого втручання та дотримання «справедливої рівноваги» між суспільним інтересом та приватними правами власника потребує всебічного дослідження значного обсягу доказів, що є неможливим у межах процедури, призначеної для швидкого вирішення простих справ. Недотримання судом першої інстанції наведених процесуальних вимог призвело до неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, та порушення принципу змагальності сторін.
Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України розгляд судом у порядку спрощеного позовного провадження справи, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Щодо вирішення справи по суті колегія суддів виходить з наступного.
Норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, визначають особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, відповідно до статей 58, 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з обмеженим режимом діяльності. Порядок встановлення меж таких смуг передбачає розроблення проектів землеустрою, а за їх відсутності межі визначаються за нормативними розмірами, встановленими законом. Водночас законність надання земельної ділянки у власність за межами такої смуги не може бути спростована без доведення порушення процедури її відведення щодо всієї площі майна.
Визначаючи ефективний спосіб захисту, колегія суддів погоджується з висновком прокурора про негаторний характер позову на підставі статті 391 ЦК України. Відповідно до послідовної практики Великої Палати Верховного Суду (постанови від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц та від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21), у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця, а належним способом захисту є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.
Водночас, оцінюючи пропорційність втручання, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/264/24, про те, що не може бути належним спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Зобов`язання повернути не тільки ту частину земельної ділянки, яка накладається на землі водного фонду, а й ту частину, яка не є спірною і правомірність надання якої не ставиться під сумнів, є втручанням, яке не може визнаватися законним та пропорційним.
Згідно з наявним у матеріалах справи викопіюванням з генерального плану села Рославичі (а.с. 40), лише 0,0973 га із загальної площі 2,0000 га земельної ділянки з кадастровим номером 3221487301:01:023:0088 розташовані на землях водного фонду. Стосовно решти площі ділянки (1,9027 га) прокурором не надано доказів її належності до прибережної захисної смуги чи інших категорій земель, що не підлягають приватизації. Проте прокурор звернувся з вимогою про повернення всієї земельної ділянки, не визначивши меж та координат поворотних точок тієї її частини, яка безпосередньо накладається на охоронювану територію.
Для вирішення подібних спорів за наявності підстав для повернення частини майна така частина має бути чітко ідентифікована, зокрема шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про їх прив`язку до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Встановлення таких обставин потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, що зумовлює необхідність отримання висновку експерта (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 25.03.2026 у справі № 529/1792/23). 
У засіданні суду апеляційної інстанції прокурор поясненив, що ідентифікація частини 0,0973 га із загальної площі 2,0000 га земельної ділянки з кадастровим номером 3221487301:01:023:0088 не проводилась ні в межах даної цивільної справи, ні в межах кримінального провадження. 
Оскільки прокурором не було заявлено клопотання про призначення земельно-технічної експертизи та не надано інших належних доказів просторової ідентифікації спірної частини землі, колегія суддів вважає, що обґрунтованість позовних вимог у частині площі та меж майна, яке підлягає поверненню, не підтверджена належними доказами, що унеможливлює виокремлення тієї частини майна, щодо якої держава має право на захист.
Задоволення позову про повернення всієї ділянки площею 2,0000 га за умови, що спору щодо 95% її території фактично не існує, покладає на відповідача індивідуальний та надмірний тягар і не переслідує законної мети. Таке втручання держави у право мирного володіння майном за відсутності ідентифікації меж правопорушення не відповідає принципу пропорційності та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. 
Враховуючи, що прокурором не зібрано належних та достатніх доказів щодо просторового розташування спірної частини земель водного фонду, позовні вимоги у заявленому вигляді є недоведеними.
Згідно з пунктами 1, 2 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи, що доводи апеляційної скарги щодо безпідставного розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та недоведеності меж накладання земельної ділянки на землі водного фонду знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову через недоведеність обсягу порушеного права та непропорційність обраного способу захисту.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки за результатами апеляційного розгляду у задоволенні позову прокурора відмовлено повністю, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з поданням апеляційної скарги у розмірі 9 084 грн, підлягають стягненню з позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Чистової Алли Сергіївни, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити. 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення. 
У задоволенні позову керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Феодосіївської сільської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод шляхом скасування рішення та повернення земельної ділянки відмовити.
Стягнути з Обухівської окружної прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 витрати із сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9 084 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 квітня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов