Справа № 579/2123/25 
Номер провадження 22-ц/816/1885/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 квітня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого – Замченко А.О. (суддя-доповідач),
суддів – Петен Я.Л., Черних О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Рекухи Володимира Георгійовича, подану в інтересах відповідачки ОСОБА_1 ,
на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 21 січня 2026 року в складі судді Моргуна О.В., ухваленого в м. Кролевець, Сумської області (повний текст рішення виготовлено 02 лютого 2026 року)
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
в с т а н о в и в :
19.09.2025 ТОВ «Коллект Центр» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, який мотивувало тим, що 29.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і відповідачкою було укладено договір позики №75844646, відповідно до умов якого остання отримала позику в сумі 15000 грн, за що зобов`язалася сплачувати проценти. 27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №27/01/2022, згідно з яким товариство набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по боржників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по боржників ТОВ «Вердикт Капітал», у тому числі й до ОСОБА_1 . Вказувало, що відповідачка не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 19.09.2025 у неї утворилася заборгованість у розмірі 51153 грн 02 коп., з яких: 15000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 35878 грн 50 коп. - заборгованість за відсотками, 240 грн – інфляційні збитки, 34 грн 52 коп. – 3% річних.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства вказану суму та судові витрати.
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 21.01.2026 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором від 29.06.2021 №75844646 у сумі 50878 грн 50 коп., з яких: 15000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 35878 грн 50 коп. - заборгованість по процентах, 2422 грн 40 коп. - витрати по сплаті судового збору, 2000 грн - витрати на правничу допомогу.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Рекуха В.Г. в інтересах відповідачки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково зробив висновок про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору в електронному вигляді, фактичну видачу коштів кредитором боржнику та неналежного виконання відповідачкою свого обов`язку з повернення кредитних коштів.
Крім того, не визнаючи в повному обсязі вказаний факт, до суду було надано заперечення в формі відзиву на позовну заяву, в якому вказано, що картка із зазначеними в нібито укладеному договорі номерами ОСОБА_1 ніколи не видавалася і остання карткою з такими номерами ніколи не користувалася та відповідно взагалі не здійснювала по ній погашення заборгованості, що підтверджується відомостями, викладеними в позовній заяві щодо розміру заборгованості. Також звертає увагу суду на те, що відповідно до позовної заяви та додатків до неї позивач не вказав та не надав належним чином оформленого розрахункового документу, який міг би підтвердити видачу чи перерахування відповідачці грошових коштів. Також позивачем не надано відомостей про її картковий рахунок, як позичальника, відомостей про перерахування кредитних коштів саме на картку відповідачки, ідентифікації даних карткового рахунку, доказів користування кредитними коштами. Крім того, позивачем не надано первинних документів, за якими обліковується заборгованість за кредитами, не надано квитанцій, чеків, виписок з рахунків з відображенням операцій, які проводились за даними рахунками, що свідчить про недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами розміру заборгованості.
Зауважив, що на підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунки, які містять лише кінцеві суми тіла кредиту та процентів, а тому не могли бути визнані обґрунтованими розрахунками сум, які підлягають до стягнення. Дані рахунки не можуть підтвердити існування боргу, оскільки вини не є первинними обліковими бухгалтерськими документами і спираються на відомості нібито і без підтверджуючих фінансових документів - повідомлені при укладенні договорів факторингу первинними кредиторами. Крім того, не надано доказів того, що саме електронним цифровим підписом підписані такі договори, жодних ідентифікуючих ознак, які можуть ідентифікувати особу позивача та відповідача, як і автентичність копії договору, у матеріалах справи відсутні. Також у матеріалах справи відсутні докази направлення та отримання відповідачем документів щодо відступлення права вимоги, що підтверджують той факт, що до подання позовної заяви до Кролевецького районного суду Сумської області відповідачці взагалі не було відомо про вказані вище факти.
24.03.2026 від ТОВ «Коллект Центр» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 укладено договір позики №75844646, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений договором, надати позичальнику грошові кошти в сумі, 15000 грн на строк 30 днів, процентна ставка становить 1,99% у день, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та строки/терміни, визначені договором (а. с. 8).
Вказаний договір був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором f5UzqswuPg (а. с. 8).
Цього ж дня відповідачкою було підписано додаток №1 до договору позики - таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якого сума кредиту становить 15000 грн, сума процентів – 2686 грн 50 коп. (а. с. 8 зв.).
Згідно з довідкою ТОВ «ФК «Фінексперт» від 12.08.2025 товариство підтвердило прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів від 23.01.2018 №23-01-18/5, укладеного між ТОВ «ФК «Фінексперт» і ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: дата 29.06.2021, номер платежу 36829943-с9fс-4912-ас76-с34d487e8356, сума 15000 грн, отримувач ОСОБА_2 , номер НОМЕР_1 . Також зазначено, що оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно в безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються (а. с. 64).
Відповідно до листа ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 14.08.2025 ОСОБА_1 на підставі договору позики №75844646 отримала онлайн-позику, номер транзакції - 36829943-c9fc-4912-ac76-c34d487e8356 (а. с. 66).
27.01.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №75844646, який укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 (а. с. 9 - 23 зв.).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №75844646 від 29.06.2021 у розмірі 50878 грн 50 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 15000 грн; заборгованість по процентах – 35878 грн 50 коп. (а. с. 43).
Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» за договором №75844646 станом на 10.03.2023 становить 51153 грн 02 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 15000 грн., заборгованість по процентах – 35878 грн 50 коп., інфляційні збитки за користуванням грошовими коштами відповідно до ст. 625 ЦК України – 240 грн, 3% річних – 34 грн 52 коп. (а. с. 22).
Рішенням від 31.08.2022 №31/08-22 єдиного учасника ТОВ «Сільвер інвестмент» змінено найменування товариства та затверджено нове – ТОВ «Коллект Ценр» (а. с. 54).
10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення прав вимоги №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №75844646, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 (а. с. 24 - 43).
Відповідно до Реєстру боржників до договору №10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги від 10.03.2023 та витягу з Реєстру боржників ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №75844646 від 29.06.2021 у розмірі 51153 грн 02 коп., з яких: заборгованість по тілу кредиту – 15000 грн, заборгованість по процентах – 35878 грн 50 коп., нараховані проценти відповідно до ст. 625 ЦК України - 274 грн 52 коп. (а. с. 7, 38 - 40).
Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що відповідачка, скориставшись кредитними коштами, умови договору не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками.
Колегія суддів не повністю погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони не відповідають матеріалами справи та вимогам закону.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №910/3105/21 зроблено висновок, що використання електронного підпису, який відповідає вимогам до кваліфікованого електронного підпису, дозволяє забезпечити електронну ідентифікацію підписувача і гарантує цілісність підписаних даних, а також має презумпцію відповідності особистому підпису (ст. 14, 18, 23 Закону України «Про електронні довірчі послуги»).
Висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора зроблено також і в постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №623/2936/19.
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
У даній справі відповідачка оспорює факт укладення кредитного договору та отримання коштів у сумі 15000 грн.
Колегія суддів вважає доводи представника відповідачки, про те, що товариством не надано доказів укладення кредитного договору безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення електронного договору позики від 29.06.2021 №75844646 ТОВ «Коллект Центр» надало зазначений договір, з якого вбачається, що його було підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором f5UzqswuPg (а. с. 8).
Вказану обставину відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 13 Закону України «Про електронну комерцію».
Враховуючи, що без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між товариством і відповідачкою не був би укладений, апеляційний суд доходить висновку, що кредитний договір в електронній формі був укладений відповідачкою згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Він вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. До таких висновків у схожих правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 14.06.2022 у справі №757/40395/20.
Отримання відповідачкою 15000 грн підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінексперт» від 12.08.2025, відповідно до якої товариство підтвердило прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою API-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів від 23.01.2018 №23-01-18/5, укладеного між ТОВ «ФК «Фінексперт» і ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: дата 29.06.2021, номер платежу 36829943-с9fс-4912-ас76-с34d487e8356, сума 15000 грн, отримувач ОСОБА_2 , номер НОМЕР_1 . Також ТОВ «ФК «Фінексперт» зазначено, що оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно в безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються (а. с. 64).
Таким чином, на думку колегії суддів, позивачем доведено факт укладання договору позики. Подані товариством докази в їх сукупності є достатніми та переконливими для встановлення наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин за договором позики від 29.06.2021 №75844646.
Доводи апеляційної скарги про те, що картка НОМЕР_1 не належить ОСОБА_1 , є необґрунтованими, оскільки саме цю картку остання зазначила в договорі позики від 29.06.2021 №75844646 як таку, на яку необхідно перевести кошти.
Посилання в апеляційній скарзі на неповідомлення відповідачки про зміну кредитора в зобов`язанні як на підставу для відмови в задоволенні позову, є необґрунтованими, оскільки наслідки неотримання повідомлення про заміну кредитора в зобов`язанні визначені частиною другою статті 516 ЦК України.
Так, частиною 2 ст. 516 ЦК України передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом наведеного положення закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання вважається належним. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
При переуступленні прав вимоги за договором факторингу до нового кредитора переходить право вимоги саме в тому обсязі та способі виконання, яке мав і попередній кредитор. За таких умов дані обставини для боржника залишаються незмінними, незважаючи на заміну кредитора. Права та обов`язки боржника не змінюються, відтак такий договір не породжує порушення або зачіпання інтересів такого боржника.
Саме такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.02.2022 у справі №761/30670/20.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши правильність нарахування відсотків, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача, що, на підставі ст. 599 та ч. 1 ст. 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.
Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України в разі неправомірного, незаконного користування боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, суд вказав на таке.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за ч. 1 ст. 1050 ЦК України, застосуванню в таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
У договорі позики від 29.06.2021 №75844646 погоджено, що позика надається на 30 днів.
У пункті 5.2 зазначеного договору передбачено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (надалі – Правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі (а. с. 8).
З матеріалів справи вбачається, що за 30 днів користування кредитом відповідачка повинна була сплатити 2686 грн 50 коп. (а. с. 8 зв.). З розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» нараховувало відсотки за користування кредитом з 29.06.2021 по 27.01.2022 включно (а. с. 22, 68 – 69).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами даного конкретного договору позики не передбачено право кредитора на пролонгацію кредиту, а Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», пунктами 6.5, 6.9 яких визначено право кредитора нараховувати відсотки за понадстрокове користування позикою, не є складовою договору позики від 29.06.2021 №75844646, оскільки відсутній підпис позичальника про його ознайомлення з Правилами надання коштів у позику, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.
Зазначеного вище районний суд не врахував і стягнув відсотки в повному обсязі.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 1 - 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення районного суду необхідно змінити та стягнути на користь товариства 17686 грн 50 коп. заборгованості, яка утворилася за період з 09.06.2021 по 29.07.2021 (а. с. 8 зв.).
Відповідно до ч. 1, 13 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам (34,6%) необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача 838 грн 15 коп. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції, 692 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, а всього 1530 грн 15 коп. (а. с. 6, 63).
Також пропорційно відмовленим позовним вимогам (65,4%) з позивача на користь відповідачки потрібно стягнути 2376 грн 37 коп. судового збору, сплаченого в апеляційному суді (а. с. 151).
Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на викладене, оскільки в порядку розподілу судових витрат з кожної зі сторін підлягає стягненню на користь іншої зазначена вище сума судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що за результатами здійснення взаємозаліку сум з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 846 грн 22 коп. (2376 грн 37 коп. – 1530 грн 15 коп.).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу адвоката Рекухи Володимира Георгійовича, подану в інтересах відповідачки ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 21 січня 2026 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 17686 грн 50 коп. заборгованості за договором позики від 29 червня 2021 року №75844646.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 846 грн 22 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 07 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач – Анна ЗАМЧЕНКО
Судді – Яна ПЕТЕН
Оксана ЧЕРНИХ