Справа № 296/10880/25
2/296/673/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 квітня 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаною позовною заявою, відповідно до змісту якої просить:
- стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №6933989 від 08.12.2023 у розмірі 17 807,50 грн;
- у порядку розподілу судових витрат стягнути із відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн;
- стягнути із відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №6933989, який підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 5 000,00 грн і зобов`язався повернути його, а також сплатити проценти за його користування. Також вказує, що 29 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" було укладено договір факторингу №29102024, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан» відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги за кредитним договором №6933989 від 08.12.2023. Оскільки відповідач не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за зобов`язанням, у нього виникла заборгованість, яка становить 17 807,50 грн та складається з наступного: 5 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 307,50 грн - заборгованість за відсотками; 500,00 грн - заборгованість за комісійними винагородами.
Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
05 січня 2026 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить відмовити в задоволенні заявленого клопотання про долучення доказів та в задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача. Зазначив, що з 24.01.2023 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 він є учасником бойових дій, що свідчить про безпосередню участь в заходах по захисту Батьківщини. Позивачем на підтвердження укладання кредитного договору надано лише копію кредитного договору № 6933989 від 08.12.2023. Заявку на отримання кредиту та підтвердження, щодо укладання даного кредитного договору, в порушення вимог законодавства не надано. Надана копія не місить електронного підпису сторін, не підписана одноразовим ідентифікатором. Зі сторони кредитора договір не містить електронного підпису. Матеріали справи також не містять довіреності уповноваженої особи, яка мала право підписувати кредитний договір. Отже, позивачем не доведено волевиявлення сторін та укладення кредитного договору. Позивачем не надано доказів щодо надання кредитних коштів відповідачу. До позову долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого неможливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, та зазначений період суперечить періоду користування кредитом зазначеним у кредитному договорі. Отже, розрахунок не є належним доказом суми заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Щодо укладання договору факторингу, то витяг з реєстру боржників суперечить договору факторингу, відповідно до якого перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Не долучено до матеріалів позовної заяви і доказів виконання грошового зобов`язання, а саме: перерахування ціни продажу за договором на рахунок клієнта, відповідно до умов договору. Відтак, позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідача. Відповідач у зв`язку з перебуванням на військовій службі, із введенням 24.02.2022 воєнного стану має право на звільнення від сплати пені, штрафних санкцій і процентів за користування кредитом, отриманим за кредитним договором згідно ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» , а товариство зобов`язане було припинити їх нарахування. Щодо витрат на правничу допомогу, то позивачем не додано до матеріалів справи доказів укладання вищезазначеного договору.
06 січня 2026 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від відповідача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких повторно навів аргументи, зазначені у відзиві на позовну заяву.
06 січня 2026 року на адресу Корольовського районного суду м. Житомира від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Щави Єлизавети Володимирівни надійшла відповідь на відзив, у якій вказала, що 08.12.2023, за власним волевиявленням, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем в особистому кабінеті веб-сайті ТОВАРИСТВА З на офіційному ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі по тексту - ТОВ «МІЛОАН» чи/або Первісний Кредитор чи/або Товариство) за адресою: https://miloan.ua/ подано заявку на отримання кредиту № 6933989. Заявка на отримання кредиту знаходиться у власному кабінеті відповідача на вказаному веб-сайті Товариства. Таким чином, відповідачу було направлено електронним повідомленням (SMS) на номер телефону НОМЕР_3 , який особисто вказаний відповідачем у договорі про споживчий кредит №6933989 від 08.12.2023. Повідомлення містило одноразовий ідентифікатор 992093, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов договору. Відповідач, заперечуючи проти укладення договору у спосіб, визначений п.п.6.1 та 6.3, не надав жодних доказів, які б підтверджували, що мобільний номер телефону та ІР-адреса, з яких було подано заяву на отримання кредиту, не належать відповідачу. Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення №117204603 від 08.12.2023 є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування первісним кредитором кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про споживчий кредит № 6933989 від 08.12.2023. Отже, первісний кредитор є належною фінансовою установою, яка надала кредит у встановленому порядку. Фактичне зарахування коштів на платіжну картку відповідача здійснено банківською установою, яка не є стороною договору про споживчий кредит № 6933989 від 08.12.2023 та виконує лише технічні функції з обслуговування платежу. Позивачем до позовної заяви були додані докази, які підтверджують відступлення первісним кредитором права вимоги до відповідача на користь позивача за договором про споживчий кредит № 6933989 від 08.12.2023, а саме: копія договору факторингу №29102024 від 29 жовтня 2024 року разом із затвердженими шаблонами передачі інформації по кредитному портфелю; витяг із додатку № 1 до договору факторингу № 29102024 від 29 жовтня 2024 року (реєстр прав вимоги) в якому міститься інформація виключно щодо заборгованості відповідача; копія платіжних інструкцій за договором факторингу № 29102024 від 29 жовтня 2024 року. На підтвердження законності нарахування розміру заборгованості, позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за договором про споживчий кредит № 6933989 від 08.12.2023, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором. Згідно п. 2.8. Договору для визначення будь-яких обставин виконання грошових зобов`язань або будь-якої їх частини, застосовуються дані бухгалтерського обліку Кредитодавця та надані Позичальником документи на підтвердження виконання зобов`язань. Отже позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за договором виникла заборгованість в загальному розмірі 17 807,50 грн. Умовами договору про споживчий кредит № 6933989 від 08.12.2023 (п.2.3.1) сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. До відзиву додано довідку №302 від 24.03.2025 року видану молодшому сержанту ОСОБА_1 про те, що він дійсно проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 14 січня 2023 року по даний час, посвідчення учасника бойових дій та службове посвідчення серії НОМЕР_4 . Але позичальник не повідомляв та не надавав кредитору жодних документів чи відомостей, які б свідчили про набуття ним статусу військовослужбовця, призов на військову службу під час мобілізації, участь у виконанні військового обов`язку або перебування у будь-якому іншому правовому режимі, що надає підстави для зупинення чи обмеження нарахування процентів і штрафних санкцій. Також, позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу було подано до суду наступні докази, а саме: копію договору № 42649746 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року; копія додаткової угоди № 6933989 від 29 липня 2025 року до договору № 42649746 про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року; копію детального опису робіт (надання послуг) від 29 липня 2025 року; копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвоката (виконання робіт, надання послуг) від 29 липня 2025 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Міньковською Анастасією Володимирівною. Таким чином, позивач надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а отже стягнення із відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 6000 грн.
Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 08 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - Кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про споживчий кредит №6933989 (індивідуальна частина), який підписано останнім одноразовим ідентифікатором 992093 та кредитодавцем.
Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит.
Пунктами 1.2, 1.3, 1.4. договору передбачено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 08.12.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що складає з дати видачі кредиту та завершується 23.12.2023 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 22.03.2024 (дата остаточного погашення заборгованості). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 23.12.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 22.03.2024 (останнього дня строку кредитування).
Відповідно до п. 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту становить 500,00 грн та нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово.
Згідно п.1.5.2 договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1237.50 грн., які нараховуються за ставкою 1.65 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 15750.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3 договору).
Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору (п.1.6).
Кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти 414949*59 (п.2.1).
Пунктом 3.3.2. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.5. та п. 2.4. цього договору.
Відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до договору) позичальник в строк до 22.03.2024 має сплатити кредит у загальному розмірі 22 487,50 грн, що складається з суми кредиту 5 000,00 грн, комісії за надання кредиту - 500,00 грн та процентів 16 987,50 грн.
З платіжного доручення №117204603 від 08.12.2023 вбачається, що ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов договору №6933989 перерахувало на платіжну карту № НОМЕР_5 відкриту на ім`я ОСОБА_1 кошти у розмірі 5 000 грн.
Факт належності ОСОБА_1 картки з номером № НОМЕР_6 , переказ на цю картку кредитних коштів в сумі 5 000 грн підтверджується відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260319/110634-БТ від 24.03.2026.
Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком, проведеним ТОВ «МІЛОАН», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №6933989 від 08.12.2023 станом на 22.03.2024 за період з 08.12.2023 по 22.03.2024 становила 17 807,50 грн, в тому числі: 5 000 грн - заборгованість за кредитом; 12 307,50 грн - відсотки; 500 грн - комісія.
29 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Мілоан» (далі - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - Фактор) укладено договір факторингу №29102024.
Відповідно до умов п.2.1 розділу 2 договору, Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення за відповідний реєстр на умовах, визначених цим Договором.
Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється у відповідному Реєстрі прав вимог (п.п.3.1.1).
Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог, сплачується Фактором одним платежем протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог (п.п.3.1.2).
За відступлення прав вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан" було сплачено грошові кошти в сумі 437 125,48 грн згідно платіжної інструкції №10487 від 30.10.2024.
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 29102024 від 29 жовтня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 807,50 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 12 307,50 грн - заборгованість нарахованими відсотками; 500 грн - заборгованість за комісією.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Положеннями частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).
Судом встановлено, що договір про споживчий кредит №6933989 від 08.12.2023 був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" та ОСОБА_2 з дотриманням вимог законодавства, підписаний відповідачем з використанням електронного ідентифікатора, та при його укладенні погоджено всі істотні умови кредитування. При цьому, факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням №117204603 від 08.12.2023 та відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-260319/110634-БТ від 24.03.2026. Відомості щодо погашення відповідачем заборгованості в матеріалах справи відсутні.
Дослідженими матеріалами справи підтверджено відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит №6933989 від 08 грудня 2023 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс».
Відповідач не погоджується з фактом нарахування йому відсотків за кредитом з підстав, зокрема, наявності у нього пільг, передбачених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У статті 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 р., який неодноразово продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.
Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Згідно з п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Сталою практикою Верховного Суду підтверджено, що пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою, дія якої поширюється на всіх військовослужбовців в розумінні п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без виключення (постанова Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15-ц; постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №175/377/16-ц; постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №521/9626/15- ц; ), у тому числі на військовослужбовців за контрактом (постанова Верховного Суду від 14.05.2021 у справі №502/1438/18), офіцерів запасу (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №642/548/21), тощо.
Застосування приписів п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою/фінансовою небанківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку/фінансової небанківської установи щодо наявності в особи спеціального статусу.
У рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.
Згідно довідки № 302 від 24.03.2025, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , молодший лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 14.01.2023 по даний час.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій у відповідності до посвідчення серії НОМЕР_7 від 20.02.2025.
Відповідач ОСОБА_1 , як військовослужбовець та учасник бойових дій має право на пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, ОСОБА_1 , має право на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» в загальному розмірі 5 500,00 гривень заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту та одноразова комісія)..
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 748,18 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки (5 500,00 грн/17 807,50 грн *2 422,40 грн).
Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правничої допомоги №42649746 від 05.05.2025, додаткова угода №6933989 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 05 трравня 2025 року від 29.07.2025, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) домоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 29.07.2025, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Так, згідно наявного в матеріалах справи Договору №42649746 про надання правової допомоги від 05.05.2025, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» (клієнт) та Міньковською Анастасією Володимирівною (Адвокат), клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором (розділ 1 та 2 договору).
Загальна вартість послуг, що надається адвокатом, складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п.4.7 даного Договору, а також гонорар, який зазначений у п.4.8 даного Договору (п.4.1 договору).
У п.4.7 Договору сторони погодили послуги та їх вартість.
Згідно з п.4.9 Договору у разі прийняття судом по матеріалах позовної заяви позитивного рішення клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 29 липня 2025 року, виконаних адвокатом ФОП Міньковською А.В., вбачається, що правова допомога полягала у правовому аналізі обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» (1 година) вартість 1 000 грн.; складення позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (2 години) вартість 3 000 грн.; формування додатків до позовної заяви (0,5 годин) вартість 500 грн; подання позовної заяви та копії позовної заяви з додатками, до суду шляхом надсилання позовної заяви поштовим відправленням (0,5 годин) вартість 500 грн.
Так, за надання правових послуг щодо кредитного договору №6933989 згідно акту, вартість послуг становить 5 000,00 грн.
У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) від 5 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч.4 ст.137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи наведені приписи, категорію справи, яка є нескладною та розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без фіксації судового/судових засідань за допомогою технічних засобів, обсягу наданих позивачем доказів, сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, часткового задоволення позовних вимог, cуд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн, що на думку суду, є достатнім та справедливим.
Керуючись статтями 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 279, 352 Цивільного процесуального кодексу України, -
ухвалив:
Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 81, код ЄДРПОУ 42649746) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором №6933989 від 08 грудня 2023 року в розмірі 5 500,00 грн (п`ять тисяч п`ятсот гривень).
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 748,18 грн (сімсот сорок вісім гривень вісімнадцять копійок) судових витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).
В задоволенні решти вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 23.04.2026.

Суддя М. В. Петровська