Київський районний суд м. Полтави 
Справа № 552/8721/25 
Провадження №2/552/552/26
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2026   Київський районний суд м. Полтави в складі 

головуючого - судді Самсонової О.А., 
секретар судового засідання – Хрипунова Т.В., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Заря»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Заря» про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки, - 
ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки.
В позовній заяві зазначила, що в період з 07.09.2017р. по 31.12.2024р. вона перебувала у трудових правовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма» «Заря» та працювала оператором вакуумної машини. 
В зв`язку з призупиненням виробництва її було звільнено 31.12.2024 року за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку за період з 08.09.2021 р. по 31.12.2023 р. за 56 днів та за період з 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р. за 24 дні (наказ № 41 від 31.12.2024 p.).
Після розірвання трудових правовідносин відповідачем з нею було проведено розрахунок, але без виплати компенсації за всі невикористані дні щорічних відпусток по день звільнення, які разом складають 96 днів.
09.08.2025 р. вона звернулась до відповідача з заявою про нарахування та надання їй грошової компенсації за дні щорічних відпусток, невикористаних протягом минулих років за період роботи з 08.09.2021 р. по 31.12.2023 р. за 56 днів та за період з 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р. за 24 дні по день звільнення. 
На момент подання позовної заяви до суду відповіді на свої звернення вона не отримала. 
Тому позивач просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Заря» на користь ОСОБА_1 невиплачену компенсацію за невикористані відпустки за період з 08.09.2021 року по 31.12.2023 року та з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2025 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Заря» докази, а саме: розрахунок компенсації за невикористані відпустки ОСОБА_1 із зазначенням робочого періоду, за який нею не використана відпустка, та суми виплати або наявності заборгованості.
Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Заря» про стягнення компенсації за невикористані відпустки в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 26 березня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Відзив на позов відповідач не надав.
Інші заяви по суті справи та клопотання від учасників справи не надходили.
Вивчивши та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 у період з 07.09.2017 по 31.12.2024 перебувала у трудових правовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма» «Заря», працювала на посаді оператора вакуумної машини. 
Вказана обставина підтверджується даними трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 6).
Наказом ТОВ «Фірма «Заря» від 31 грудня 2024 року №41 ОСОБА_1 звільнена 31 грудня 2024 року з роботи за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку за період з 08.09.2021 р. по 31.12.2023 р. за 56 днів, за період з 01.01.2024 р. по 31.12.2024 р. за 24 дні (а.с. 7).
Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Проте, в день звільнення з позивачем повний розрахунок відповідачем проведено не було.
На час звернення позивача з позовом до суду була наявна заборгованість за невикористані дні щорічних відпусток ОСОБА_1 .
Згідно статті 24 Закону України «Про відпустки» ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Як підтверджується розрахунком компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , складеним ТОВ «Фірма «Заря», згідно наказу №41 від 31.12.2024 р. при звільнені ОСОБА_1 компенсація за невикористану відпустку за період з 08.09.2021 р. по 31.12.2023 року за 56 днів, за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 за 24 дні становить:
всього нараховано компенсації - 8339,36 грн.,
утримано податки – 1918,16 грн, 
сума компенсації до виплати – 6421,20 грн (а.с.32).
Вказану суму компенсації 6421,20 грн відповідач виплатив ОСОБА_1 в повному обсязі 16 грудня 2025 року, що підтверджується видатковим касовим ордером від 16 грудня 2025 року (а.с.31).
На підставі викладеного судом встановлено, що у відповідача ТОВ «Фірма «Заря» заборгованість перед ОСОБА_1 з виплати компенсації за невикористану відпустку відсутня.
Розмір нарахованої та виплаченої позивачу компенсації в повному обсязі відповідає заробітній платі позивача, інформація про яку наявна у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків.
Позивачем будь-яких заперечень проти виплаченої їй суми компенсації суду не надано.
Тому при розгляді справи суд встановив, що компенсація за невикористану відпустку позивачу в повній мірі виплачена.
Відповідно, підстави для стягнення компенсації за невиплачену заробітну плату відсутні.
На підставі викладеного в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
 
Позивач від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена.
 
Тому у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави.
 
Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Заря» про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки - відмовити.
Судові витрати зі сплати судового збору віднести за рахунок держави.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Заря», місцезнаходження: м. Полтава, вул. Квітки Цісик, 19, код ЄДРПОУ 24395322.

Повний текст рішення складено 26.03.2026 року. 

Головуючий       О.А. Самсонова