Справа № 946/9879/25 
Провадження № 2/946/2068/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді – Присакар О.Я.,
за участю: секретаря судового засідання – Аубекерової Г.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2025 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частку житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. №552/02-14 від 03 листопада 2025 року було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивачем оспорюється факт прийняття спадщини дітьми спадкодавця.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України – за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення № 214п15 виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 22 травня 1986 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, договору забудови, укладеного 20 червня 1986 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі під № 1-1357, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передано у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м., для будівництва житлового будинку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорта виготовленого ФОП ОСОБА_7 станом на 15 травня 2025 року житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 побудовано в період 1986-1989 роки. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі».
Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Враховуючи викладене, судом встановлено, що житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 27 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».
Згідно до ст. 1216 ЦК України – спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті  ОСОБА_5 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частка житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України – у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 82024979 від 29 липня 2025 року, наданого приватним нотаріусом Гнесько В.Г., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені  ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 – відсутня.
Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України – спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України – у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті  ОСОБА_5 являються:
-дружина ОСОБА_1 , що підтверджено Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану №00052691053 від 29 липня 2025 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 27 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, згідно якого ОСОБА_6 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 »;
-син ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , повторно виданим 31 липня 2025 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);
-син ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим 18 травня 1982 року відділом ЗАГС м. Марганець Дніпропетровської області;
-син ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 09 грудня 1980 року відділом ЗАГС м. Марганець Дніпропетровської області;
-син ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим 13 жовтня 1986 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС.
Інших спадкоємців, які заявили свої спадкові права немає.
Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України – для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України – спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на час відкриття спадщини постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено відповідними записами у будинковій книзі на вищезазначений житловий будинок, тобто вважаються такими, які прийняли спадщину.
Разом з тим встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на спадщину після смерті ОСОБА_5 не претендують, крім того надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 за ОСОБА_1 .
Письмовою відповіддю приватного нотаріусу Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г. №552/02-14 від 03 листопада 2025 року було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки позивачем оспорюється факт прийняття спадщини дітьми спадкодавця.
Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 “Про судову практику у справах про спадкування”, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання права власності на спадкове майно – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення складено та підписано 26 березня 2026 року.

Суддя: 	О.Я.Присакар