ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/60/26 Справа № 695/1064/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП 	Головуючий у І інстанції Степченко М. Ю. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 лютого 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участі захисниці Чирви О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці Чирви О.В. на постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 27.10.2025 р., якою   ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Каленики Золотоні-
ського р-ну Черкаської обл., громадянина України, має середню спеціальну освіту, одружений, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , водій-електрик 1 відділення командно-штабних машин радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку, проживає АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до постанови суду, 28.02.2025 р. о 9:14 год. в с. Благодатне, дорога Н16 Золотоноша – Черкаси 15 км, ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Astra, р/номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудний персональний відеореєстратор № 472485, 471687, чим порушив п. 2.5. ПДР – відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисниця Чирва О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адмінправопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Крім того, подала клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження, яке обґрунтовала тим, що 27.10.2025 р. судом розглянуто справу, ОСОБА_1 є військовослужбовцем та не мав можливості брати безпосередню участь в судовому засіданні.
10.11.2025 р. на електронну адресу адвоката Чирви О.В. направлено копію постанови суду від 27.10.2025 р., зазначене судове рішення було оприлюднено лише 10.11.2025 р.
Після отримання судового рішення захисницею Чирвою О.В. 11.11.2025 р. підготовано текст апеляційної скарги разом з клопотанням про поновлення строку на оскарження та подано до суду електронною поштою.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що працівники поліції не повідомили ВСП у ЗСУ про вчинене ОСОБА_1 адмінправопорушення, отже подальші дії працівників поліції були незаконними. Відповідно до ст. 2661 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців ЗСУ, щодо яких є підстави вважати що вони в стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління ВСП у ЗСУ, з використанням спеціальних технічних засобів, тестів. 
На підтвердження безпідставної зупинки звертає увагу суду на відеозапис, долучений до матеріалів справи про адмінправопорушення. 
Неврахування статусу військовослужбовця поліцейськими, ігнорування посвідчення та виконання службового завдання під час складання протоколу є порушенням закону, але зазначеним порушенням суд першої інстанції не дав оцінки, що є окремою підставою для скасування постанови.
Працівниками поліції не запропонували ОСОБА_1 пройти огляд у лікарні, на вказані обставини також суд не звернув уваги, по суті перебравши на себе місію обвинувача та визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адмінправопорушення. 
Судом не надано відповідної кваліфікації порушенням закону з боку працівників поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, хоча це є грубим порушенням норм чинного законодавства щодо проведення огляду на стан сп`яніння та не враховано їх при винесення оскаржуваної постанови.
Достовірно встановити те, що у працівників поліції були допустимі обґрунтування того, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння неможливо, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази.
Крім того, судом не прийнято до уваги документів, що характеризують особу ОСОБА_1 , зокрема проходження військової служби в ЗСУ, рекомендації як відповідальну, сміливу та професійну людину, крім того він є електриком- водієм. Крім того ОСОБА_1 за весь період служби в ЗСУ жодного разу не був притягнений до адмінвідповідальності. За місцем служби характеризується позитивно, нагороджений грамотою та відзнакою за «Бездоганну службу». 

Неодмінним конституційним правом людини й громадянина є право на судовий захист, яке закріплене у ст. 55 Конституції України. 
Відповідно до вимог ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адмінправопорушення оголошується негайно після розгляду справи, а копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 участі не приймав. 
Матеріали справи містять відомості про направлення ОСОБА_1 копії оскаржуваного рішення від 27.10.2025 р. лише 10.11.2025 р. (а. пр. 62), однак відомостей про отримання постанови матеріали не містять. 10.11.2025 р. на електронну пошту захисниці Чирви О.В. направлена копія постанови стосовно ОСОБА_1 від 27.10.2025 р. та 11.11.2025 р. захисниця підготувала апеляційну скаргу разом з клопотання про поновлення строку на оскарження та 12.11.2025 р. зареєстрована судом першої інстанції, тому апеляційний суд вважає за необхідне визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови суду.

ОСОБА_1 про дату і час судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення SMS-повідомлення у мобільний додаток Viber, яке він отримав на зазначений в апеляційній скарзі номер мобільного телефону, крім того його інтереси в суді апеляційної інстанції представляє професійний адвокат Чирва О.В., тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі правопорушника ОСОБА_1 .
До початку судового розгляду захисниця Чирва О.В. подала до суду службову характеристику на ОСОБА_1 військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , відомості про нагородження ОСОБА_1 відзнакою від Міністра оборони України. 
Вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, заслухавши захисницю Чирву О.В., яка підтримала апеляцію та просила її задовольнити по викладеним у ній підставам, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, при цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопо-рушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адмінправопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адмінправопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адмінвідповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адмінвідповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, а саме, що 8.02.2025 р. о 9:14 год. в с. Благодатне, дорога Н-16 Золотоноша – Черкаси +15 км, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Astra, р/номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису, а саме нагрудний персональний відеореєстратор № 472485, 471687, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР1 № 258389 від 28.02.2025 р., в якому викладені обставини правопорушення, відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського долученого до матеріалів справи, згідно якого підтверджуються обставини викладені в протокол; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого в зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, огляд не проводився в зв`язку з відмовою водія, направленням на огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, рапортом поліцейського УПП в Черкаській обл., письмовими поясненнями свідка ОСОБА_2 .
Протокол про адмінправопорушення складено уповноваженою посадовою особою, містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні .
На переконання апеляційного суду, документи по справі про адмінправопорушення складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють правові відносини та які є предметом судового розгляду.
Дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, який був досліджений і судом першої інстанції, апеляційний суд, встановив, що на відеозапису зафіксовано те, як автомобіль Opel Astra їде по всій дорозі, перетинаючи суцільну одинарну лінію дороги, частково рухається по зустрічній смузі руху. Після зупинки зазначеного автомобіля громадянами, які викликали поліцейських, водій автомобіля Opel Astra повідомив, що вживав алкогольні напої, погоджувався проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, але в подальшому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.
Матеріалами справи встановлено, що працівник поліції, маючи обґрунтовану підозру того, що водій перебуває в стані сп`яніння, мав правову підставу для проведення огляду водія на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції що факт керування транспортним засобом та зупинка транспортного засобу зафіксовані на відеозаписі і жодними доказами не спростовані, а факт зупинки ОСОБА_1 свідомими громадянами, які викликали поліцію, не є порушенням, а навпаки є намаганням припинити вчинення наявного правопорушення.
На доданому до матеріалів справи відеозапису зафіксовано, що на момент зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 свідомими громадянами, останній керував приватним транспортним засобом, хоча і був одягнутий у військовий одяг, однак не був при виконанні службових обов`язків. Працівниками поліції здійснили всі необхідні заходи для проведення встановленої законодавством процедури огляду водія на стан сп`яніння, який є військовослужбовцем. Проте, під час з`ясування всіх обставин, було встановлено, що на момент зупинки ОСОБА_1 не виконував службові обов`язки, тому підстав для виклику ВСП у ЗСУ у працівників поліції не було.
Поліцейські декілька раз пропонували водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, повідомляли про наслідки відмови, однак водій свідомо відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, тому відносно нього правомірно складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду. 
Доводи апеляційної скарги про те, що доказів які б свідчили, що працівники поліції порушили порядок та процедуру проведення огляду водія на стан сп`яніння, оформлення матеріалів правопорушення, є необґрунтованими, матеріали справи, в тому числі відеозапис з нагрудних відеокамер поліцейських, не підтверджують жодним чином зазначені доводи доводи.
Суд дійшов обґрунтованого та правильного висновку, що саме ОСОБА_1 , будучи водієм автомобіля, відмовився виконати законну вимогу працівника поліції та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
На переконання апеляційного суду документи у справі про адмінправопорушення складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що постанову суду необхідно скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тому що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів і без надання їм належної оцінки, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки на запису з відеокамер поліцейських зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що становить склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозапис є найбільш достовірною формою документування та становить стандартну процедуру документування правопорушення. 
Відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП, працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Суд правильно кваліфікував дії водія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме як керування автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку на місці або в медичному закладі, чим останній порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо нього у зв`язку з порушеннями норм матеріального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР. 
Твердження в апеляційній скарзі, що відносно військовослужбовців діє спеціальний порядок їх огляду на стан сп`яніння, визначений ст. 2661 КУпАП є помилковим та необґрунтованим. 
Щодо доводів захисниці про те, що огляд на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог ст. 2661 КУпАП без присутності посадової особи, уповноваженої на те начальником ВСП у ЗСУ, тому такий огляд є недійсним, суд не приймає їх до уваги з наступних підстав.
Стаття 2661 КУпАП встановлює вимоги до огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців ЗСУ на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У визначеному ст. 266 КУпАП порядку оглядаються водії транспортних засобів при керуванні ними транспортними засобами з ознаками сп`яніння.
Згідно ст. 2661 КУпАП, оглядаються особи, які є військовозобов`язаними, резервістами під час проходження зборів, а також військовослужбовцями ЗСУ при виконанні своїх службових обов`язків. Натомість ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який не належить до ЗСУ і під час зупинки транспортного засобу не виконував службових обов`язків, а пересувався у приватних справах.
Доводи апеляції про те, що правопорушник є військовослужбовцем ЗСУ на посаді водія-електрика, позитивно характеризується як відповідальна, смілива та професійна людину, право керування йому необхідне для виконання службових обов`язків, на переконання апеляційного суду, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР та не можуть бути підставою для звільнення його від стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 за весь період служби в ЗСУ жодного разу не був притягнений до адмінвідповідальності, за місцем служби характеризується позитивно, нагороджений грамотами та відзнаками за бездоганну службу не зменшують суспільної небезпеки вчиненого ним адмінправопорушення. 
Адмінстягнення накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає вимогам ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адмінправопорушення.
Доводи апеляційної скарги мають ознаки надмірного формалізму, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду щодо їх оцінки, а отже й не є підставами для скасування вірного по суті судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують факту керування ОСОБА_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння та в подальшому відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.
Безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати вчинення ОСОБА_1 вищезазначеного адмінправопорушення, суду не надано.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів апелянтом на власний розгляд. 
Суд першої інстанції обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи та які були предметом дослідження суду першої інстанції і їм надана правова оцінка.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Поновити захисниці Чирві О.В. строк на апеляційне оскарження постанови Золотоніського міськрайсуду м. Черкаси від 27.10.2025 р. 
Постанову Золотоніського міськрайсуду Черкаської обл. від 27.10.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці Чирви О.В. – залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя     Белах А.В.