номер провадження справи 22/163/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 Справа № 908/2754/25
м. Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., 
При секретарі судового засідання Литвинюк А.О.
За участю представників сторін: 
від позивача – адвокат Верхацький І.В., довіреність № 147 від 30.12.2025 (у режимі відеоконференцзв`язку)
від відповідача – Білоус В.І., довіреність № 1189/20-26 від 17.12.2025; Манько В.В., довіреність № 1259/20-26 від 05.02.2026
Розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2754/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ” (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116) 
до відповідача: Концерну “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091) 
про стягнення 932’ 913’ 555,47 грн.
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви позивача 
02.09.2025 до Господарського суду Запорізької області через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява (вих. № 01.09.2025 від 01.09.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ” до відповідача: Концерну “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” про стягнення 1017547977,26 грн. основного боргу.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором № 9697-ТКЕ(24)-07 від 01.10.2024 постачання природного газу. 
13.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву про відстрочення виконання судового рішення.
25.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив. Згідно Закону № 1730-VII та постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 № 1403, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків. Договір між сторонами про організацію взаєморозрахунків не укладався. Факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації) не може свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у цій справі.
04.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшло пояснення, в якому зазначено, що станом на 04.02.2026 заборгованість відповідача за спожитий газ складає 425660900,16 грн.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
2. Позиція (аргументи) відповідача. Заяви відповідача 
07.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Вважає, що до правовідносин сторін має застосовуватися Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VII. Заборгованість відповідача, як теплопостачальної організації за поставлений позивачем природний газ, утворилася після 01.06.2021 і триває, виникла під час дії воєнного стану (борговий період із січня по квітень 2025). Отже, ця заборгованість підлягає врегулювання у порядку та на умовах Закону № 1730-VII, а не у судовому порядку. З 03.08.2017 Концерн включений та перебуває у Реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості відповідно до вказаного Закону. 
12.11.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява про відстрочення виконання судового рішення строком на 12 місяців.
01.12.2025 через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив. Станом на 27.11.2025 відповідачем було частково сплачено суму основного боргу за газ, отже розмір боргу становить 854475998,34 грн. сукупна сума обсягу заборгованості з різниці в тарифах складає 2042895399,30 грн. Тобто, уся сума пред`явленої заборгованості підлягає врегулюванню у порядку Закону № 1730-VII.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
3. Процесуальні питання, вирішені судом
Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2754/25 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.09.2025 суддею Ярешко О.В. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2754/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.10.2025.
Ухвалою суду від 07.10.2025, за усним клопотання представника позивача, враховуючи неявку відповідача, підготовче засідання відкладено на 23.10.2025.
Ухвалою суду від 23.10.2025 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог. У зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання відкладено на 19.11.2025. Застосовано до відповідача заходи процесуального примусу у вигляді попередження за невиконання ухвали суду від 07.10.2025 у частині явки учасників справи у судове засідання. На підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів – до 08.12.2025 включно. 
18.11.2025 через систему “Електронний суд” від представника відповідача надійшло клопотання про передачу справи № 908/2754/25 на колегіальний розгляд. 
Ухвалою суду від 19.11.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи на колегіальний розгляд. Задоволено клопотання відповідача про продовження строку на подання відзиву, відзив прийнято до розгляду. У зв`язку з перебуванням судді Ярешко О.В. у відпустці з 24.11.2025 по 06.01.2026 включно підготовче засідання відкладено на 07.01.2026. Строк підготовчого провадження у справі № 908/2754/25 визначено з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Ухвалою суду від 07.01.2026 підготовче провадження у справі закрито, призначено судове засідання з розгляду справи по суті 05.02.2026.
У судове засідання 05.02.2026 з`явилися представники сторін. 
Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
05.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи доказів часткової оплати заборгованості.
05.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи доказів часткової оплати заборгованості. Повідомлено, що станом на 08.00 год. 05.02.2026 залишок несплаченої суми за договором № 9697-ТКЕ(24)-07 від 01.10.2024 складає 420554771,33 грн.
Клопотання сторін судом задоволені, докази долучені до матеріалів справи та прийняті судом до розгляду.
У судовому засіданні 05.02.2026 судом справу розглянуто по суті, підписано та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
4. Обставини справи, встановлені судом, та докази що їх підтверджують 
01.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ” (постачальник, позивач) та Концерном “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу № 9697-ТКЕ(24)-07, предметом якого є зобов`язання постачальника поставити споживачу природний газ та зобов`язання споживача прийняти та оплатити його на умовах цього договору. 
Пунктом 3.5 договору закріплено, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. 
Згідно з п. 5.1 договору, споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу у наступному порядку: 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ - до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. 
Оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.4).
Згідно п. 13.1 договору, він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) або з дати накладення уповноваженим представником однієї зі сторін останнього у часі кваліфікованого електронного підпису/удосконаленого електронного підпису, та діє до 30.05.2025 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. 
З матеріалів справи слідує, що між сторонами договору були складені та підписані акти приймання-передачі природного газу у період із жовтня 2024 по квітень 2025 на загальну суму 1624151187,96 грн.
Усі акти підписані споживачем (відповідачем) без зауважень та заперечень.
Станом на момент звернення позивача до суду, відповідачем було здійснено часткову оплату за поставку газу у загальній сумі 606603210,70 грн., що підтверджується наданими позивачем роздруківками з системи СДО (ПТК «Клієнт казначейства – Казначейство»).
У зв`язку з наявною заборгованістю за договором № 9697-ТКЕ(24)-07 від 01.10.2024 у сумі 1017547977,26 грн., позивач звернувся до суду з цим позовом.
Після відкриття провадження у цій справі відповідачем було частково сплачено суму основного боргу у зв`язку з чим позивач зменшив розмір позовних вимог до суми 932913555,47 грн. 
Як слідує з наданих сторонами доказів, після прийняття судом до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідач частково сплатив суму боргу, що заявлена до стягнення. А саме: відповідачем було сплачено на користь позивача загальну суму у розмірі 512358784,14 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача за договором № 9697-ТКЕ(24)-07 від 01.10.2024 станом на 05.02.2026 склала 420554771,33 грн.
5. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення 
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.
Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк. 
Як встановлено судом, між сторонами без зауважень та заперечень були підписані акти приймання-передачі природного газу за період із жовтня 2024 по квітень 2025 на загальну суму 1624151187,96 грн. 
До стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, заявлено суму 932913555,47 грн.
Після звернення позивача до суду з позовом, за яким відкрито провадження у цій справі, відповідачем було сплачено за договором № 9697-ТКЕ(24)-07 від 01.10.2024 суму 512358784,14 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача за договором станом на 05.02.2026 склала 420554771,33 грн. 
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично відсутні спори як щодо обсягів та вартості переданого позивачем відповідачу газу, так і щодо коштів, які були перераховані у рахунок оплати такого газу.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Враховуючи здійснення відповідачем після відкриття провадження у справі оплати суми 512358784,14 грн., провадження у справі за вимогою про стягнення суми 512358784,14 грн. основного боргу слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Відповідач вважає, що до правовідносин сторін має застосовуватися Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VII.
Відповідно до ст. 2 Закону 1730-VII, в редакції  Закону № 2479-IX від 29.07.2022 (станом на час виникнення спірних правовідносин), його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 3 Закону 1730-VII, участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до ст. 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.
Абзац 2 ст. 4 Закону 1730-VII, у редакції № 2479-IX від 29.07.2022, встановлював, що взаєморозрахунки проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, а в разі її відсутності - кредиторської заборгованості перед операторами газотранспортної чи газорозподільної системи за послуги з розподілу або транспортування природного газу.
Взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків спеціального фонду державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах (абз. 7 ст. 4 Закону 1730-VII).
У відповідності до пункту 5 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 № 1403 Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків).
Отже, законодавець визначив, що проведення розрахунків може здійснюватися шляхом взаєморозрахунків або перерахування субвенції. Для цього сторони повинні укласти договір про організацію взаєморозрахунків.
Концерн “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” станом на 06.01.2022 включено до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, що підтверджується повідомленням Міністерства розвитку громад та територій України.
Згідно довідки відповідача від 05.11.2025 № 00699/03, всього із затвердженої територіальною комісією Запорізької області суми заборгованості в тарифах станом на 31.10.2025, не профінансована сума 2042895399,30 грн. (станом на 01.07.2025).
При цьому, сторонами не заявлено про укладення між ними договору про організацію взаєморозрахунків щодо боргу по договору № 9697-ТКЕ(24)-07 від 01.10.2024, копії відповідного договору матеріали справи не містять.
Закон 1730-VII, який встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах, а саме: договір про організацію взаєморозрахунків, не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.05.2025 у справі № 920/481/23.
Доказів погашення заборгованості у сумі 420554771,33 грн. матеріали справи не містять та сторонами не надано.
Таким чином, враховуючи закриття провадження у справі у частині стягнення 512358784,14 грн. основного боргу, позов судом задовольняється частково. З відповідача на користь позивача стяується сума 420554771,33 грн. основного боргу.
6. Щодо відстрочення виконання судового рішення
Відповідач просив відстрочити виконання судового рішення строком на 12 місяців. Обґрунтовуючи заяву відповідач посилався на існування обставин, які є виключними та такими, що створюють негативний вплив на можливість виконання ним рішення. Концерн “МТМ” не є фактичним споживачем газу та не вправі впливати на цінову політику у сфері надання послуг з постачання теплової енергії та у повній мірі на стан розрахунків споживачів за надані послуги. Споживачі послуг (населення, бюджетні установи, інші суб`єкти господарювання) оплату здійснюють несвоєчасно та не у повному обсязі, мають постійну заборгованість, яка зростає, що є основною причиною порушення зобов`язання перед позивачем. Наразі запроваджено мораторій на підвищення тарифів на теплову енергію для населення під час дії воєнного стану та 6 місяців після його завершення. Таким чином, немає можливості встановити рентабельний тариф на теплопостачання. Законами України про Державний бюджет на 2023 – 2025 роки не передбачено видатків державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах. При цьому, розмір заборгованості з різниці в тарифах держави перед відповідачем складає 2042895399,30 грн. Незважаючи на наведені негативні обставини, відповідачем за опалювальний сезон 2024/2025 оплачено 718730958,86 грн., що становить 44,2% поставленого за договором газу. Для покращення стану розрахунків Концерном “МТМ” подаються позови про стягнення заборгованості, передаються до ДВС заяви про примусове виконання рішень, укладаються договори про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію зі споживачами м. Запоріжжя. За 9 місяців 2025, з урахуванням субвенцій з міського бюджету, прибуток Концерну збільшився. Однак, відповідач не має можливості у повній мірі самостійно розпоряджатися своїми оборотними коштами, оскільки має відкриті небюджетні рахунки, з яких 65% коштів розподіляється банком на казначейський рахунок постачальника природного газу. На фінансову дисципліну відповідача впливає воєнний стан в Україні та інфляційні процеси. При цьому, майновий стан позивача покращується. Докази понесення позивачем збитків внаслідок прострочення відповідача не надано. Одномоментне примусове стягнення боргу не призведе до очікуваного результату, може вплинути на енергетичну стабільність та надійність енергосистеми у цілому. Посилаючись на проєкт Закону № 11273-1, метою якого є врегулювання проблемних питань, що призвели до виникнення кредиторської заборгованості підприємств за спожитий природний газ, вважає, що буде покращено фінансовий стан відповідача.
Позивач у задоволенні заяви просив відмовити. Відповідач не надав доказів наявності або відсутності у нього майна, за рахунок якого можливе погашення заборгованості. Не довів наявності виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання судового рішення: відсутності коштів на рахунках та майна, на які можливо звернути стягнення, наявності реальної можливості загрози банкрутства. На позивача, згідно законодавства, покладено спеціальні обов`язки для забезпечення ресурсом природного газу. 
Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Згідно ч. 6 ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Отже, питання щодо відстрочення виконання судового рішення може вирішуватися судом під час його ухвалення.
Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.
У зв`язку з тим, що відстрочення продовжує період відновлення порушеного права стягувача при її наданні, з метою вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак відстрочка (розстрочка) виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..". У системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.
Суд зазначає, що саме порушення відповідачем зобов`язань за договором стало підставою для звернення позивача до суду. Так, згідно наданого позивачем розрахунку, що долучений до позовної заяви, відповідач розраховувався за поставлений у спірний період газ із порушенням строків, встановлених договором № 9697-ТКЕ(24)-07, останній платіж був зроблений відповідачем 11.08.2025. Наступні платежі були зроблені відповідачем після звернення позивача до суду. 
Згідно Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2025, прибуток Концерну за звітний період становить 228349 тис.грн., за аналогічний період попереднього року прибуток становив 63700 тис.грн., збиток відсутній.
Отже, Концерн “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” не є збитковим підприємством, спостерігається покращення фінансового стану.
Інших документів фінансової звітності відповідачем не надано.
Відповідно ч. 5 ст. 331 ГПК України, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. 
Тобто, відповідачем заявлено максимально можливий строк, встановлений для відстрочення виконання судового рішення, - 12 місяців, що також потребує критичного аналізу та оцінки наданих відповідачем доказів.
Суд зауважує, що відповідач, наразі сплачуючи заборгованість частинами, заявляючи про свій скрутний фінансовий стан та інші негативні обставини, просив відстрочити виконання судового рішення, тобто відкласти його виконання на один рік. Про розстрочення виконання рішення, тобто про сплату заборгованості частинами, не клопотав.
А отже, намагається створити ситуацію, коли зможе не виконувати судове рішення протягом тривалого часу, що безумовно негативно вплине на позивача.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідачем не обґрунтовано та не надано достатніх доказів щодо необхідності відстрочення виконання судового рішення саме на 12 місяців. Можливість виконання судового рішення та погашення заборгованості відповідач обґрунтовує припущеннями, а саме: проєктом Закону № 11273-1, метою якого є врегулювання проблемних питань, що призвели до виникнення кредиторської заборгованості підприємств за спожитий природний газ.
Клопотання щодо відстрочення виконання судового рішення на інший строк (менший за максимальний) з його документальним обґрунтуванням відповідачем не надано.
Враховуючи принцип диспозитивності, за відсутності достатніх доказів, суд не може самостійно визначати тривалість строку, який дозволить реальне виконання відповідачем судового рішення.
Суд зауважує, що введення на території України воєнного стану, уповільнення зростання економіки України на тлі продовження війни та руйнування інфраструктури, інфляційні процеси у Державі, негативно відображаються на фінансовому стані як відповідача, так і позивача. 
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.10.2011 у справі «Агрокомплекс проти України» зазначив, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у зазначеній статті 1 Першого протоколу.
Таким чином, постановлення на користь позивача у цій справі судового рішення про стягнення з відповідача грошових коштів у незалежності від правової природи цих коштів, становить «майно» позивача, на отримання якого позивач має легітимні сподівання.
Відстрочення виконання судового рішення у даному випадку буде фактично дозволом суду на можливість продовження порушення права позивача та його матеріального інтересу. 
Таким чином, суд відмовляє у відстроченні виконання судового рішення, з урахуванням строків розгляду справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
7. Судові витрати 
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у розмірі 382203,86 грн. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).
У зв`язку зі зменшенням позивачем розміру позовних вимог та закриття провадження у справі в частині, судовий збір у сумі 465636,14 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за відповідним клопотанням позивача.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Концерну “МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ” (вул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; код ЄДРПОУ 32121458) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ” (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 42399676) 420554771 (чотириста двадцять мільйонів п`ятсот п`ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят одна) грн. 33 коп. основного боргу, 382203 (триста вісімдесят дві тисячі двісті три) грн. 86 коп. судового збору.
Провадження у справі у частині стягнення 512358784,14 грн. основного боргу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Відповідно ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено згідно з вимогами ст. 238 ГПК України та підписано – 12 лютого 2026.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко