01.04.26
22-ц/812/633/26
Справа № 470/1074/25     Головуюча у 1-й інстанції Орлова С. Ф.
Провадження № 22ц/812/633/26   Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України

1 квітня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В.,  Локтіонової О. В.,
із секретарем: Лівшенком О. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Орлової С. Ф. у селищі Березнегуватому Миколаївської області зі складанням повного рішення, у справі
за позовом 
Акціонерного товариства (далі АТ) «Сенс Банк» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А: 
У листопаді 2025 року АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 105 610 грн 17 коп. заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позову зазначало, що 18 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є позивач, шляхом акцептування банком пропозиції (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки позичальниці та відкриття їй відновлювальної кредитної лінії у розмірі до 200 000 грн зі сплатою 39,99% річних. 
Між тим, в порушення умов договору кредитування, позичальницею у визначені строки не у повному обсязі погашена сума кредиту та проценти за користування кредитом, а тому у банка виникло право вимагати повернення заборгованості за кредитом в загальному розмірі 105 610 грн 17 коп. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, натомість відповідачкою направлено заяву-пояснення, де зазначено, що у травні 2021 року нею з банком кредитного договору не укладалося та за потреби просила розглянути справу за її відсутності.
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2025 року позов АТ «Сенс Банк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 18 грудня 2018 року №631072731 у загальному розмірі 99 701 грн 92 коп., яка складається з 59 118 грн 26 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 40 583 грн 66 коп. заборгованості за процентами. Розподілено судові витрати.
Постановлюючи рішення, суд виходив з наявності підстав для стягнення кредитної заборгованості, окрім нарахованих платежів з комісії за здійснення розрахунково-касового обслуговування.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного дослідження матеріалів та обставин справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що хоча не заперечує проти наявності кредитних правовідносин з банком, що могли виникнути у 2018 році, проте після 2018 року кредитними коштами не користувалась та на рахунок банку жодних платежів не вносила, внаслідок чого посилалась на сплив позовної давності. 
Заперечувала здійснення нею платежу у 30 коп. та вважала, що такий платіж не може бути підставою для переривання позовної давності. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).
За змістом статей 641-642 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору, яка має містити істотні умови договору, внаслідок чого відповідь особи, який адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною та безумовною.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статей 1046, 1049 ЦК України визначається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
При вирішенні справи судом встановлено, що 18 грудня 2018 року АТ «Альфа Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», акцептовано оферту ОСОБА_1 на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із лімітом у 200 000 грн із видачею міжнародної платіжної картки строком дії три роки з моменту випуску та зі сплатою 39,99% річних за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою. Умовами оферти також передбачений порядок сплати платежів, шляхом внесення обов`язкового мінімального платежу у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн та з можливістю здійснення договірного списання (а.с. 32). 
Крім того ОСОБА_1 власноруч підписано паспорт споживчого кредиту, де вона ознайомилася та надала згоду на укладення договору кредитування як на умовах обслуговування відновлювальної кредитної лінії у визначеному сторонами ліміті відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000 грн строком на 12 місяців, та ще із умовами програми «Моментальна розстрочка на карту» із встановленням реальної річної процентної ставки 0,01 % річних, із його поверненням шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 865 грн за іменною карткою або 866 грн за неіменною карткою, який вноситься до 24 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття картки, та із зазначенням порядку повернення кредиту: щомісячно, у сумі не меншій ніж сума обов`язкового мінімального платежу у розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. Наслідком прострочення зобов`язань або їх невиконання застосовується процентна ставка у розмірі 39,99 % річних та позичальник має сплатити штраф у розмірі 100 грн за кожен день прострочення та у розмірі 300 грн у випадку непогашення простроченої заборгованості більше 5 робочих днів (а.с.32зв-33).
На підтвердження отримання коштів за угодою про обслуговування відновлювальної кредитної лінії позивачем надано виписку з рахунку приватного клієнта АТ «Сенс Банк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») за період з 31 грудня 2018 року по 11 березня 2022 року (а.с.16-29).
Обставини та факти укладення договору відповідачкою ОСОБА_1 не заперечуються.
Між тим, внаслідок невиконання умов укладеного договору станом на 6 липня 2025 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 106 004 грн 19 коп., вимогу про сплату якої банк направив за зазначеною нею адресою (а.с.31).
Відповідно до розрахунку наданого позивачем, ним пред`явлено до стягнення суму у розмірі 105 610 грн 17 коп., яка складається з 59 118 грн 26 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 46 491 грн 91 коп. заборгованості за відсотками та 645 грн 56 коп. несанкціонованої заборгованості (а.с.36).
Як вбачається з наданого розрахунку його проведено у відповідності до умов укладеного кредитного договору за визначеними ним умовами та у відповідності до фактичного користування позичальницею коштами кредитної лінії, окрім включення погашених позичальницею нарахувань платежів з комісії за розрахунково-касове обслуговування на загальну суму 5 908 грн 52 коп., яка не узгоджена умовами укладеного між сторонами у справі кредитного договору.
Тому, на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення суми заборгованості пред`явленої до стягнення та часткового задоволення позову.
Таким чином рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та таким, що постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства. Таке рішення у відповідності до статті 375 ЦПК України не підлягає зміні чи скасуванню
Щодо доводів апеляційної скарги щодо пропуску позовної давності, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що є особистим тлумаченням норм закону на власний розсуд виходячи з наступного 
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено між сторонами у справі 18 грудня 2018 року. При цьому, хоча умовами договору і визначено строк його дії 12-ма місяцями, строк дії платіжної картки, виданої позичальниці згідно умов оферти становить три роки, а з наданих банком виписки з особового рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що позичальниця користувалась кредитними коштами тривалий строк, до 11 березня 2022 року, та в цей же період вносила кошти на погашення заборгованості (а.с.16-29, 33)
Тому, з огляду на такі обставини позовна давність сплила б у березні 2025 року року, але була продовжена ще під час користування позичальницею кредитними коштами на підставі пункту 12 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), включно до 1 липня 2023 року, та з березня 2022 року на час дії воєнного стану відповідно до пункту 19 цих же Перехідних та Прикінцевих положень.
За наведеного, АТ «Сенс Банк», звернувшись до суду із цим позовом 27 листопада 2025 року, діяв в межах позовної давності.
Крім того підстави для застосування позовної давності у справі виникають у суду виключно за наявності поданої стороною заяви у спорі про наслідки застосування позовної давності до пред`явлених вимог, яка відповідачкою під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявлялася (а.с.48-49), а отже не підлягала з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Враховуючи наведені обставини, норми матеріального права та відсутність поданої відповідачкою заяви до суду першої інстанції, підстави для її застосування в суді апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.
Підстави для перерозподілу судових витрату у відповідності до положень статті 141 ЦПК України відсутні, в тому числі за відсутністю у змісті апеляційної скарги заперечень відповідачки щодо розміру стягнутих витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча   О. О. Ямкова
Судді   Т. В. Крамаренко 
О. В. Локтіонова