П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/17170/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К. 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
23 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив: стягнути з відповідачки кошти у рахунок погашення податкового боргу у розмірі 2090,95 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.02.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що податковий борг відповідачки в загальній сумі 2090,95 грн виник у зв`язку з несплатою в установлені законодавством строки узгоджених сум грошових зобов`язань по єдиному податку з фізичних осіб на підставі нарахованої пені.
При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи відсутні правові підстави для стягнення податкового боргу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 67 Конституції України на платників податків покладено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і в розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пункту 16.1.4 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Пункт 57.1 статті 57 ПК України встановлює, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виконанням податкового обов`язку згідно пункту 38.1 статті 38 ПК України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно матеріалів справи заборгованість відповідачки по єдиному податку з фізичних осіб виникла на підставі нарахованої пені у розмірі 2090,95 грн.
При цьому податковий орган надав суду інформацію про наявність у позивачки станом на 30.10.2024 податкового боргу у розмірі 5846,65 грн (грошове зобов`язання 3755,70 грн відповідно до податкового повідомлення-рішення від 01.11.2021 №0123062407 + пеня 2090,95 грн). Вказане також підтверджується обґрунтуванням позивача, наданого на виконання ухвали суду першої інстанції від 28.01.2025.
Разом з тим, рішенням від 13.11.2024 у справі 560/13748/24 Хмельницький окружний адміністративний суд стягнув з відповідачки 3755,00 грн у рахунок погашення податкового боргу.
Пунктом 87.1 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти.
Згідно пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
З урахуванням викладеного норми статей 95 - 99 ПК України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб лише в тій частині, що не суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87 ПК України.
Таким чином, процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом. При цьому окремі процедури стягнення коштів за податковим боргом та продажу майна, що перебуває в податковій заставі, не застосовуються, а виконання рішення суду про стягнення податкового боргу з фізичної особи - платника податків здійснюється не податковими органами, а державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Тому, посилання представника Головного управління ДПС у Хмельницькій області про наявність у позивачки податкового боргу у розмірі 5846,65 грн станом на день подання позову (20.11.2024), є необґрунтованим, оскільки позивачем вжиті заходи щодо стягнення суми грошового зобов`язання по єдиному податку.
Водночас, сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання, згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, визнається податковим боргом.
Поряд із цим, відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Враховуючи, що на момент винесення рішення у справі наявна податкова заборгованість відповідачки по єдиному податку становить 2090,95 грн, що є меншою за сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для її стягнення.
Посилання відповідача на загальну фіскальну функцію Державної податкової служби та значення наповнення Державного бюджету України не є юридично релевантним аргументом у цій справі, оскільки відповідно до статті 19 Конституції України та положень Кодекс адміністративного судочинства України суд при вирішенні публічно-правового спору перевіряє не доцільність чи суспільну важливість діяльності органу влади, а виключно законність його рішень, дій чи бездіяльності. Фіскальний інтерес держави сам по собі не може виправдовувати відступ від вимог матеріального та процесуального закону або звільняти контролюючий орган від обов`язку довести правомірність нарахування грошового зобов`язання. Принцип верховенства права передбачає, що наповнення бюджету має здійснюватися лише у спосіб і в межах, визначених законом, а тому наведені доводи не впливають на оцінку правомірності спірного рішення.
Крім того, запровадження воєнного стану не змінює конституційного принципу індивідуальної юридичної відповідальності та не надає органам державної влади права перекладати власні процесуальні чи доказові обов`язки на платника податків лише з огляду на складну суспільно-економічну ситуацію. Навіть в умовах воєнного стану держава зобов`язана діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається на суб`єкта владних повноважень. Воєнний стан не може слугувати підставою для розширювального тлумачення фіскальних норм чи обмеження прав особи поза межами, прямо встановленими законом, а отже не впливає на правову кваліфікацію спірних правовідносин.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Боровицький О. А.    Курко О. П.