ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/487/26 Справа № 183/7999/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача    Никифоряка Л.П.,
суддів      Агєєва О.В., Красвітної Т.П.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
заявник ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Самарівська міська рада, приватний нотаріус Самарівського нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнека Лариса Анатоліївна,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Городецький Д.І.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У липні 2024року ОСОБА_1 подала в суд заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши заінтересованими особами Самарівську міську раду, приватного нотаріуса Самарівського нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнеку Ларису Анатоліївну, з вимогами: встановити факт її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , понад п`ять років до часу відкриття спадщини, з лютого 2019року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Існування таких вимог заявниця пов`язувала з тим, що вона знайома з ОСОБА_2 з 1977року та в подальшому між ними склались дружні відносини. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 дуже хворіла, з лютого 2019року вони почали мешкати разом однією сім`єю, мали спільні права та обов`язки, спільний бюджет, спільно вирішували сімейні та домашні питання, купували предмети домашнього побуту. Вона всюди супроводжувала ОСОБА_2 , постійно возила в лікарню для обстежень, купувала ліки, виконувала всі хатні роботи, готувала їжу. До 04 лютого 2020року разом з нею та ОСОБА_2 мешкав чоловік останньої — ОСОБА_3 , який у 2018році тяжко хворів, майже не пересувався та ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.
Стверджувала, що ОСОБА_2 мала намір скласти на її ім`я заповіт, проте смерть настала раптово. Похованням ОСОБА_2 займалась також вона. Син - ОСОБА_4 був зареєстрований разом з ОСОБА_2 , але постійно знаходився на роботі та не мав можливості допомагати батькам, а тому не заперечував, щоб з ними разом мешкала заявниця. Приблизно з 2022 року ОСОБА_4 почав зловживати алкогольними напоями, а ІНФОРМАЦІЯ_4 трагічно загинув внаслідок вибуху гранати. Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Заявниця звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу.
Зазначала, що встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини, необхідно їй для оформлення своїх спадкових прав.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що заявником не доведено та матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факт її проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом п`яти років на момент відкриття спадщини. 
Також суд першої інстанції вказав, що заявником не надано доказів щодо обов`язків самої ОСОБА_2 стосовно заявника, несення ними спільних витрат, в тому числі на утримання житла, оплату електропостачання, опалення, а надання заявником допомоги та догляду ОСОБА_2 , яка була особою похилого віку та за станом здоров`я потребувала догляду, не є безумовним підтвердженням факту проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
04 липня 2025року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_5 , подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду та просила задовольнити її заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду скаржниця пов`язувала з тим, що суд першої інстанції невірно оцінив обставини справи, не надав належної оцінки доказам, на які заявниця посилалася у своїй заяві, та дійшов помилкових висновків, які стали підставою для відмови у задоволенні заяви.
Стверджувала, що заявницею надано всі можливі докази та пояснення, які в своїй сукупності підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, спільне проживання заявниці та спадкодавця підтверджується поясненнями заявниці, наявним в матеріалах справи актом про встановлення факту проживання однією сім`єю та показаннями свідків, учасники справи не висловлювали заперечень щодо обставин, на яких наполягала заявниця.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
08 вересня 2025 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 1230год 09 грудня 2025року.
09 грудня 2025 року слухання справи було відкладено на 1200год 20 січня 2026року.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 20 січня 2026року №76/0/15-26 про відставку судді ОСОБА_6 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 23 січня 2026року № 500 та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач – Никифоряк Л.П., судді: Агєєв О.В., Красвітна Т.П.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2026року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 1100год 17 березня 2026року. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа та отримання документів в Електронному суді.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
12 червня 1987року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб, актовий запис №275, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 /а.с.63/. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ».
На підставі договору дарування від 17 серпня 1988року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Шевченко А.В., зареєстрованого в реєстрі за №3996, ОСОБА_2 на праві власності належало 3/4 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.23-24/.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 03 березня 1989року, актовий запис №195 /а.с.62/.
Відповідно до виписки з рішення суду, 20 лютого 2003року Новомосковським міським судом ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, яким зареєстрований між ними 12 червня 1987року шлюб розірвано /а.с.73/.
Водночас, згідно з відповіддю Самарівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04 квітня 2025року, відомості в державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсутні /а.с.82/.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 10 лютого 2020року, актовий запис №135 /а.с.11/.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 21 квітня 2023року, актовий запис №823 /а.с.12/.
Відповідно до накладної №2 від 19 квітня 2023року ОСОБА_1 оплатила ритуальну атрибутику для поховання ОСОБА_4 , а також надано товарний чек №2 від 18 квітня 2023року щодо оплати ями /а.с.39, 41/.
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №004450 від 11 травня 2023року, ОСОБА_2 з 18 квітня 2023року було встановлено першу Б групу інвалідності у зв`язку з ураженням опорно-рухового апарату та визначено, що вона потребує стороннього догляду та допомоги /а.с.13/.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла,що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 02 травня 2024року, актовий запис №743 /а.с.10/. 
Відповідно до накладної від 28 квітня 2024року ОСОБА_1 оплатила ритуальну атрибутику для поховання ОСОБА_2 , а також надано товарний чек від 29 квітня 2024року щодо оплати автобусу /а.с.20-21/.
31 травня 2024року  ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнеки Л.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій зазначила, що вона є спадкоємцем ОСОБА_2 відповідно до 1264 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), так як проживала зі спадкодавцем однією сім`єю з лютого 2019року /а.с.50/.
Того ж дня, тобто 31 травня 2024року приватним нотаріусом Дейнекою Л.А. було заведено спадкову справу №28/2024 (номер у спадковому реєстрі 72517821), копія якої міститься в матеріалах справи /а.с.50-58/. 
На звернення ОСОБА_1 приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнекою Л.А. було надано відповідь вих.№ 107/02-14 від 27 червня 2024року, в якій роз`яснено, що факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили /а.с.9/. 
В Акті про встановлення факту проживання однією сім`єю, складеному 22 травня 2024рокуголовою квартального комітету кварталу №28 м. Новомосковська – Єрємєєвою О.В. в присутності сусідів-свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зазначено, зокрема, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею фактично з лютого мешкала ОСОБА_1 та між ними виникли теплі стосунки. ОСОБА_2 потребувала постійної сторонньої допомоги та підтримки, тому сама запропонувала ОСОБА_1 переїхати до неї та мешкати однією сім`єю. Вони мали спільні права та обов`язки, мали спільний бюджет, разом купували предмети домашнього побуту, спільно вирішували сімейні та домашні питання. До 04 лютого 2020року разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкав чоловік останньої — ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, а у 2018році тяжко хворів, майже не пересувався, постійно лежав.Займатись похованням ОСОБА_3 допомагала також ОСОБА_1 . Син - ОСОБА_4 був зареєстрований разом з ОСОБА_2 , але постійно знаходився на роботі, не мав можливості допомагати батькам, а тому не заперечував, щоб з ними разом мешкала ОСОБА_1 . Приблизно з 2022 року ОСОБА_4 почав зловживати алкогольними напоями та ІНФОРМАЦІЯ_4 трагічно загинув. Похованням ОСОБА_4 займалась ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 також отримала поранення та була доставлена до реанімаційного відділення /а.с.7/.
З відповідіВиконавчого комітету Новомосковської міської ради № 1146/0/2-24 від 03 червня 2024року, вбачається, що ОСОБА_2 по день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею на день смерті зареєстровані особи не значаться /а.с.61/.
Місцем реєстрації ОСОБА_1 відповідно до відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_6 є: АДРЕСА_2 /а.с.6/.
Судом першої інстанції під час розгляду справи в судовому засіданні були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_11 надала суду показання, щовона проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Заявника ОСОБА_1 знає з 2015року, оскільки остання проживала разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Їй відомо, що власником будинку була ОСОБА_2 , яка проживала разом з чоловіком та сином. Чоловік ОСОБА_2 помер у 2020році, а син – у 2023 році. Приблизно з 2015року ОСОБА_1 приїздила до ОСОБА_2 , а з 2019 року стала проживати разом з нею в будинку. Під час святкування дня народження ОСОБА_2 говорила, що вони будуть жити разом, також в будинку вони спільно робили ремонт, при ній ОСОБА_2 говорила ОСОБА_1 , щоб та взяла гроші на продукти. Чоловік ОСОБА_2 в будинку нічого не робив, зловживав спиртним, водив інших жінок. Зі слів ОСОБА_2 , вона та чоловік розірвали шлюб. Також відомо, що син ОСОБА_2 надавав кошти на опалення будинку, оплату електричної енергії.
Свідок ОСОБА_9 надала суду показання, щовона проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Заявника ОСОБА_1 знає з 2014-2015року, часто бачила її у ОСОБА_2 , яка проживала в будинку АДРЕСА_1 . Їй відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 куми. Чоловік ОСОБА_2 не допомагав по господарству, зловживав спиртним, сильно хворів. Приблизно у 2004році ОСОБА_2 говорила, що розірвала шлюб з чоловіком, вони з сином жили в будинку, а чоловік – у літній кухні. Приблизно з 2018року ОСОБА_1 стала постійно проживати в будинку ОСОБА_2 , допомагала по господарству, купувала ліки, продукти харчування, вони разом робили ремонт. ОСОБА_2 говорила, що вона та ОСОБА_1 кошти кладуть в одну скарбничку, а син ОСОБА_2 говорив, що ОСОБА_1 є членом їх сім`ї.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання особи разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявність між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше, ніж п`ять років, але надані суду докази таких обставин в сукупності не підтверджують.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. 
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, ОСОБА_1 посилалась на те, що зі спадкодавцем ОСОБА_2 вона проживала однією сім`єю з лютого 2019року та від встановлення вказаного факту залежить вирішення її спадкових прав на спадкування майна померлої ОСОБА_2 як спадкоємця за законом четвертої черги.
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У статті1264 ЦК України закріплено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи надано заявницею достатньо належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2  однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.
Так, згідно з нормами частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі — СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Тож, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Необхідною умовою для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є доведеність факту спільного проживання заявника та спадкодавця, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше ніж п`ять років.
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024року у справі № 243/1073/23 (провадження № 61-18172св23).
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності суд апеляційної інстанції зазначає, що заявницею не доведено належними та достатніми доказами факт її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 понад п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з лютого 2019року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Надані докази у своїй сукупності однозначно не підтверджують в повній мірі ознак, властивих для проживання однією у зазначений в заяві період. 
Заявниця та спадкодавець у період з лютого 2019року по 28 квітня 2024року були зареєстровані за різними адресами. Разом з ОСОБА_2 проживали також ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . В той же час, сама ОСОБА_1 в апеляційній скарзі визнавала, що заміжня, та зазначала, що час від часу їздила до свого чоловіка, який розумів складність ситуації, в якій вона вимушена проживати разом з ОСОБА_2 . Колегія суддів вважає, що наявність сім`ї як у ОСОБА_2 , так і у ОСОБА_1 , викликають сумніви у тому, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 протягом п`яти років до часу відкриття спадщини проживали разом та їх відносинам були притаманні ознаки саме сімейних відносин.
Щодо наявного в матеріалах справи акту про встановлення факту проживання однією сім`єю від 22 травня 2024року, складеного головою квартального комітету кварталу №28 м.Новомосковська в присутності сусідів-свідків, апеляційний суд звертає увагу, що зазначена в цьому акті інформація містить ознаки суб`єктивного відношення до сторін та є лише відображенням особистого сприйняття відносин, які існували між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки у вказаному акті не зазначено на підставі яких даний голова квартального комітету мав можливість встановити обставини наявності у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 взаємних прав та обов`язків, спільного бюджету, спільного вирішення домашніх та побутових питань, спільного придбання предметів домашнього побуту. Крім того, акт голови квартального комітету не може достеменно свідчити про те, що відносинам між особами були притаманні ознаки сімейних.
Самими лише актом голови квартального комітету та показаннями свідків, які підписали цей акт, не може бути встановлений факт постійного проживання однією сім`єю з і спадкодавцем не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Акт та показання двох свідків у вказаній справі не є достатніми доказами для достовірного підтвердження реальності сімейних відносин між заявником та спадкодавцем.
Надання заявницею допомоги та догляду ОСОБА_2 за її життя, яка була особою похилого віку та за станом здоров`я потребувала догляду, а також організації її поховання не є безумовним підтвердженням факту проживання заявниці зі спадкодавцем однією сім`єю за відсутності доказів їх пов`язаності спільним побутом та ведення ними спільного господарства.
Факт проживання заявниці у будинку спадкодавця також не зумовлює наявності між ними сімейних відносин за відсутності доказів, які засвідчують реальність їх сімейних відносин.
Належних, достовірних та достатніх доказів (зокрема, спільних фотографій, доказів придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі) на підтвердження того, що заявниця з ОСОБА_2  були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, заявницею суду не надано.
Щодо наданого гарантійного талону та товарного чеку на пилосос, колегія суддів зазначає, що такі докази жодним чином не свідчать, що вказаний товар був придбаний спільно заявником та спадкодавцем для використання в їх спільному побуті або за їх спільні кошти. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявницею не надано доказів щодо взаємних обов`язків самої ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 , несення ними спільних витрат, в тому числі на утримання житла та оплату житлово-комунальних послуг. 
Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). 
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
При цьому, не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.
З наданих доказів ніщо достеменно не вказує на те, що заявниця та спадкодавець протягом п`яти років до часу відкриття спадщини мали спільний бюджет, спільне харчування, збирали чи витрачали кошти на спільні потреби тощо.
Обставин, які засвідчують реальність проживання заявниці та спадкодавця саме однією сім`єю з лютого 2019року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не встановлено.
З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що надані суду докази не підтверджують факт, який у своїй заяві просила встановити заявниця.
Надані заявником докази у своїй сукупності однозначно не підтверджують в повній мірі як ознак, властивих для проживання однією сім`єю, так і періоду проживання однією сім`єю - не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказують на їх недостатність для вирішення питання встановлення факту, про встановлення якого у своїй заяві просила заявниця.
Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи заявниці та подані нею докази, врахувавши наведені норми матеріального права, дійшов загалом до обґрунтованого висновку про те, що вимоги заявниці про встановлення факту її проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 з лютого 2019року по 28 квітня 2024року задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.
Відсутність заперечень зі сторони заінтересованих осіб - Самарівської міської ради та приватного нотаріуса Самарівського нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнеки Л.А. не можуть бути беззаперечною підставою для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
Тож, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом фактичних обставин справи та висновків, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до незгоди заявника з висновками суду і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб заявник надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 294, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,–
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 . 
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2025року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 березня 2026року.

Судді: