ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 квітня 2026 року	Справа №160/3455/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

13.02.2026 року за допомогою системи «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення з військової служби військовослужбовця ОСОБА_1 , як такого, що визнаний військово-лікарською комісією особою, що не придатна для проходження військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби та виключення його зі списків військової частини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивачем подано рапорт з відповідним пакетом документів про звільнення його з військової служби в зв`язку із визнання за висновком ВЛК не придатним до проходження військової служби. Зазначений рапорт було отримано відповідачем. На момент звернення до суду з даним позовом позивача з військової служби не звільнено та зі списків особового складу військової частини не виключено, що є протиправною бездіяльністю. Посилання відповідача на необхідність здавання посади не може вважатись причиною, з якої позивач не може бути звільнений з військової служби. Норми Закону, які передбачають звільнення особи, яка визнана в установленому порядку такою, що не придатна до військової служби, не містять будь яких застережень щодо її заборгованостей перед військовою частиною. Вирішення відповідних спорів здійснюється згідно встановлених порядків та ніяк не впливає на процес звільнення.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
04.03.2026 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив проти позову. Відповідач проти позову заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.12.2025 № 203-РС сержанта ОСОБА_2 , колишнього фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , було звільнено з військової служби на підставі пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
У зв`язку із відсутністю позивача у військовій частині, зазначений наказ наразі не реалізований по стройовій частині – позивача не виключено із списків військової частини. Зазначене пов`язане із відсутністю механізму здачі посади за відсутності військовослужбовця.
18.03.2026 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві.
Третьою особою пояснень по суті справи не надано.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_3 прийнято свідоцтво про хворобу від 19.08.2025 р. №2025-0819-1206-3101-3, яким ОСОБА_1 на підставі ст. 57а графи ІІ Розкладу хвороб визнано непридатним до військової служби.
Протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії 20 регіональної ВЛК від 29.08.2025 р. №2025-0829-1444-2368-7 постанову госпітальної ВЛК військової частини НОМЕР_3 підставі ст. 57а графи ІІ Розкладу хвороб - непридатний до військової служби -затверджено, свідоцтво про хворобу від 19.08.2025 р. №2025-0819-1206-3101-3 – затверджено.
ОСОБА_1 подав по команді до військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби у відставку відповідно до пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.12.2025 №203-РС сержанта ОСОБА_1 , колишнього фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у відставку на підставі пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Згідно з п.12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п.225 цього Положення.
Так, пп.2 п.225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них; військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Стосовно порядку звільнення, п. 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Відповідно до п. 240 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом.
Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Згідно п. 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. 
Відповідно до п. 9.1.5 розділу 9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.97 року № 300 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1997 р. за № 615/2419 приймання справ і посади проводиться особисто тим, хто приймає, від того, хто здає, у присутності комісії.
Під час дії особливого періоду та воєнного стану, здавання та приймання справ та посади проводиться комісійно за участі того, хто приймає, без участі особи, яка має здати посаду, у разі: визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатним до військової служби із переоглядом через 6-12 місяців. 
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до частини 1статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою, яка постановою військово-лікарської комісії визнана непридатною до військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31.12.2025 №203-РС позивача звільнено з військової служби у відставку на підставі пп. б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”. 
При цьому, на момент розгляду справи командиром військової частини НОМЕР_1 не прийнято рішення про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.
У відзиві відповідач зазначив про те, що у зв`язку із відсутністю позивача у військовій частині, зазначений наказ наразі не реалізований по стройовій частині – позивача не виключено із списків військової частини. Зазначене пов`язане із відсутністю механізму здачі посади за відсутності військовослужбовця.
Наразі у військовій частині НОМЕР_1 створюється відповідна комісія, яка буде приймати посаду відсутніх військовослужбовців. За результатом рішення комісії буде прийматись наказ командира військової частини (по стройовій частині) про виключення такого військовослужбовця із списків частини.
Вказані доводи відповідача суд вважає не обґрунтованими в зв`язку з наступним. 
Відповідно до п. 240 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.
Відповідно до п. 9.1.5 розділу 9 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.97 року № 300 під час дії особливого періоду та воєнного стану, здавання та приймання справ та посади проводиться комісійно за участі того, хто приймає, без участі особи, яка має здати посаду, у разі: визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатним до військової служби із переоглядом через 6-12 місяців. 
З проаналізованих положень законодавства вбачається, що після отримання військовою частиною висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби військова частина зобов`язана негайно розпочати процес звільнення військовослужбовця з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини без залучення такого військовослужбовця до процедури здавання посади.
Обов`язок здійснення здавання та приймання посади в такому випадку покладено на комісію, яка має бути створена у військовій частині.
Не виконання військовою частиною НОМЕР_1 свого обов`язку щодо створення відповідної комісії не може нести негативних наслідків для військовослужбовця, а саме, необґрунтованого зволікання з прийняттям командиром військової частини наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини. 
Бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 не відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому слід врахувати, що позивачем заявлено позовні вимоги про звільнення з військової служби та про виключення зі списків особового складу військової частини.
На момент розгляду справи відповідачем прийнято наказ про звільнення позивача з військової служби.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Аміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виключення ОСОБА_1 зі списків особового кладу військової частини НОМЕР_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового кладу військової частини НОМЕР_1 .
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук