Справа № 307/5027/25 
Провадження № 1-кп/307/365/25 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року         м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря с/з ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника – адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів Закарпатської області Україна кримінальне провадження № 12025071160000717, відомості про яке 29 листопада 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань,стосовно 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, раніше судимого вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2025 року за ст. 126-1 КК України, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, уродженця с. Новобарово, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 29 листопада 2025 року о 01 годині 10 хвилині з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу, діючи умисно, без дозволу власника та/або законного володільця, сів за кермо чужого транспортного засобу - автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , що був припаркований під будинком № 29 по вулиці Харківській в м. Тячів, Закарпатської області, Україна, після чого від`їхав на вказаному автомобілі на околицю села Тячівка, Тячівського району, Закарпатської області, Україна, де на одній з лісових галявин його залишив. Вказаний транспортний засіб згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 перебуває у власності ОСОБА_7 та перебував у законному володінні та користуванні ОСОБА_6 , вартість якого станом на 29 листопада 2025 року становить 184 462, 00 (Сто вісімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят дві гривні 00 копійок) гривень. Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 184 462, 00 (Сто вісімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят дві гривні 00 копійок) гривень, що перебуває в межах від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, де предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартістю 184 462, 00 (Сто вісімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят дві гривні 00 копійок) гривень, що становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю за обставин, викладених у обвинувальному акті, у скоєному щиро розкаявся, жалкує про вчинене, добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки, потерпілий до нього претензій немає,обіцяє подібного у майбутньому не допускати, просить його суворо не судити, позаяк він має хронічне захворювання ВІЛ-інфекцію та туберкульоз і потребує постійного лікування. Просить надати йому шанс на виправлення поведінки та не позбавляти його волі.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно відшкодував йому матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у повному обсязі, у майбутньому матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого мати не буде. Від цивільного позову відмовився. При призначенні міри покарання просить звільнити обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, про що також подав суду заяву.
Крім повного визнання ОСОБА_4 своєї вини, його вина у вчиненому кримінальному правопорушенні підтверджується дослідженими в судовому засіданні такими доказами.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію потерпілий ОСОБА_6 29 листопада 2025 року звернувся до поліції із заявою про незаконне заволодіння автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , який перебуває у його законному володінні та користуванні. 
З протоколу огляду місця події від 29 листопада 2025 року з фототаблицею до нього встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, яким являється прилегла територія до дворогосподарства № 29 по вулиці Харківській в м. Тячів, Закарпатської області, Україна.
З протоколу огляду місця події від 29 листопада 2025 року з фототаблицею до нього встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, яким являється автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , який знайдений на околиці с. Тячівка, Тячівського району, Закарпатської області, Україна.
Відповідно до висновку експерта від 17 грудня 2025 року за № СЕ-19/107/-25/14409-АВ ринкова вартість бувшого у користуванні транспортного засобу - автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , 2008 року випуску, станом цін на 29 листопада 2025 року становить 184 462, 00 (Сто вісімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят дві гривні 00 копійок) гривень.
З протоколу огляду предмету від 01 грудня 2025 року встановлено, що слідчим проведено огляд камуфляжної куртки темного кольору, водійського посвідчення на ім`я ОСОБА_6 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , які вилучено від ОСОБА_4 .
З протоколу перегляду відеозапису від 13 грудня 2025 року встановлено рух автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , під час його незаконного заволодіння ОСОБА_4 .
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. 
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, визнання вини та добровільне відшкодування завданого збитку. 
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді Тячівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області від 29 січня 2026 року встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що його виправлення без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. 
Згідно довідки КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не значиться.
Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 листопада 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України допокарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700, 00 (Одну тисячу сімсот гривень 00 копійок) гривень, яке ОСОБА_4 відбув, що підтверджено повідомленнямТячівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області від 19 січня 2026 року та квитанцією про сплату штрафу в розмірі 1 700, 00 гривень.
Крім цього, вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 126-1 КК України допокарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_4  остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік та на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. Іспитовий строк ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку. 
З урахуванням даних про те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України вчинено ОСОБА_4 29 листопада 2025 року, а покарання за вироком від 17 грудня 2025 року не відбуте, суд вважає, що наявні підстави для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України.
Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення) та 2 (добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди) ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 , передбачено максимальний строк покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої. 
З огляду на наявність встановлених обставин, які пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 (щире каяття) та 2 (добровільне відшкодування завданого збитку) ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, які обтяжують покарання, визнання обвинуваченим своєї вини, відповідно до приписів ст. 69-1 КК України покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі не може перевищувати двох третин максимального розміру покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 289 КК Україниу, що становить 5 років 4 місяці. 
Частиною 4 статті 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
При обранні міри покарання суд враховує характер і ступінь небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкихта особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся та добровільно відшкодував завданий потерпілому збиток, відсутність обставин, які обтяжують покарання, його ставлення до вчиненого, та ті обставини, що він по місцю проживання характеризується посередньо, не перебуває на обліку в лікаря психіатра та нарколога, він має хронічне захворювання ВІЛ-інфекцію та туберкульоз і потребує постійного лікування, позицію потерпілого, який просить не позбавляти волі обвинуваченого.
Враховуючи наявність таких пом`якшуючих обставин як визнання обвинуваченим вини, щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи винного, суд уважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4  можливе без ізоляції від суспільства з обранням йому покарання у межах, установлених ст. 69-1, ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70, статей 75, 76 КК України, і таке покарання буде справедливим і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і можливість його виправлення в умовах суспільства не втрачена.
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням, додаткове покарання у виді конфіскації майна, відповідно до ст. 77 КК України, не застосовується. 
Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави відповідно до ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2026 року скасувати та звільнити ОСОБА_4 з - під варти негайно в залі суду. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_4 , зарахувати строк попереднього ув`язнення з 29 листопада 2025 року по 13 березня 2026 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Прийняти відмову цивільного позивача – потерпілого ОСОБА_6 від цивільного позову у даному кримінальному провадженні до цивільного відповідача – обвинуваченого  ОСОБА_4 та закрити провадження по цивільному позову потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого  ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Речові докази – транспортний засіб - автомобіль марки ««Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 є ОСОБА_7 , та який перебуває у законному володінні та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , водійське посвідчення серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили, повернути потерпілому ОСОБА_6 .
Речовий доказ - камуфляжну куртку темного кольору, яку передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_4 .
Речові докази – змив з поверхні керматранспортного засобу та змив з поверхні ручки перемикання швидкостей транспортного засобу, змив з поверхні внутрішньої ручки передньої правої дверки транспортного засобу, змив з поверхні внутрішньої ручки дверки водія транспортного засобу, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили, знищити.
Речовий доказ – 4 (Чотири) оптичні диски DVD-R із відео записами камери відеоспостереження, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, залишити при матеріалах кримінального провадження. 
Стягнути з ОСОБА_4 4 011, 30 (Чотири тисячі одинадцять гривень 30 копійок) гривень судових витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд,  

У Х В А Л И В : 

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69-1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без конфіскації майна.
На підставі частини 4 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2025 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, призначити ОСОБА_4  остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без конфіскації майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_4 , зарахувати строк попереднього ув`язнення з 29 листопада 2025 року по 13 березня 2026 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. 
Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку. 
Застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави відповідно до ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2026 року скасувати.
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти негайно в залі суду.
Прийняти відмову цивільного позивача – потерпілого ОСОБА_6 від цивільного позову у даному кримінальному провадженні до цивільного відповідача – обвинуваченого  ОСОБА_4 та закрити провадження по цивільному позову потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого  ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Речові докази – транспортний засіб - автомобіль марки ««Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 є ОСОБА_7 , та який перебуває у законному володінні та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , водійське посвідчення серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили, повернути потерпілому ОСОБА_6 .
Речовий доказ - камуфляжну куртку темного кольору, яку передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_4 .
Речові докази – змив з поверхні керматранспортного засобу та змив з поверхні ручки перемикання швидкостей транспортного засобу, змив з поверхні внутрішньої ручки передньої правої дверки транспортного засобу, змив з поверхні внутрішньої ручки дверки водія транспортного засобу, які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили, знищити.
Речовий доказ – 4 (Чотири) оптичні диски DVD-R із відео записами камери відеоспостереження, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, залишити при матеріалах кримінального провадження. 
Стягнути з ОСОБА_4 4 011, 30 (Чотири тисячі одинадцять гривень 30 копійок) гривень судових витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.
На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуюча: ОСОБА_1