УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 128/4597/25
провадження № 61-4319ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу разом з доданими документами.

Не погодившись з ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення виявлених у ній недоліків, а саме надання документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали.

03 квітня 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року, направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються, крім іншого, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з положеннями статей 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

Апеляційним судом встановлено, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України та залишив апеляційну скаргу без руху.

ОСОБА_1 подано до апеляційного суду заяву на виконання ухвали Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2026 року, у якій він зазначив, що вважає копію ухвали суду, надіслану йому неналежно виготовленою, а тому просить надіслати йому копію ухвали виготовлену з оригіналу судового рішення, яке знаходиться в матеріалах справи, а не збереженого в електронному вигляді в АСДС з відображенням підпису автора такої ухвали.

Відповідно до пунктів 3, 6, 9 Розділу ІХ Інструкції з Діловодства копія судового рішення, виготовлена апаратом суду у паперовій формі, засвідчується відповідальною особою апарату суду та відповідною печаткою суду із зазначенням дати. Копія судового рішення повинна відповідати оригіналу та може бути виготовлена у паперовій формі шляхом: виготовлення ксерокопії з оригіналу судового рішення, яке знаходиться в матеріалах справи; роздруківки електронного примірника судового рішення, оригінал якого збережений в АСДС, який містить електронні підписи відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги»; роздруківки електронного примірника судового рішення, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу. У разі засвідчення з оригіналу електронного документу, збереженого в АСДС, проставляється відмітка «Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду». На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія». На копії документа зазначається найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені і прізвища, дати засвідчення копії. Відмітка про засвідчення розміщується нижче реквізиту документа «Підпис». Копія документа скріплюється відповідною печаткою суду.

На переконання апеляційного суду, вимоги позивача ОСОБА_1 щодо виготовлення та направлення йому копії ухвали суду у спосіб, який він вважає за необхідний, а не у порядку, передбаченому чинним законодавством, є безпідставними. Такі дії не спрямовані на забезпечення належного розгляду справи та свідчать про свідоме затягування її розгляду з метою ухилення від виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.

При цьому копія ухвали суду апеляційної інстанції була надіслана учаснику справи у паперовій формі, засвідчена відповідальною особою апарату суду та скріплена печаткою суду із зазначенням дати засвідчення. Оригінал ухвали суду апеляційної інстанції, який буде долучено до матеріалів справи, містить підпис судді. За таких обставин підстави ставити під сумнів належність засвідчення та направлення копії ухвали суду відсутні.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 лютого 2026 року у справі № 120/7878/24.

Отже, встановивши, що протягом визначеного судом строку вимоги ухвали від 23 лютого 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху виконано не було, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення статей 185, 357 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги заявнику, не порушивши при цьому право ОСОБА_1 на доступ до суду.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга в цій частині є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 та частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

Судді:	І. Ю. Гулейков    	
	Р. А. Лідовець    	
	Д. Д. Луспеник