Сторожинецький районний суд Чернівецької області 
Справа № 723/1315/26
Провадження № 3/723/2561/26
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року       м.Сторожинець
Суддя Сторожинецького районного суду Чернівецької області Дедик Н.П., розглянувши матеріали, що надійшли з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборни України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , начальника вогневого містечка полігону військової частини НОМЕР_1 , водія-електрика 3 відділення управління взводу управління 3 зенітної кулеметної роти, сержанта, РНОКПП НОМЕР_2 , протокол про адміністративне правопорушення серії А4917 № 2026/8 від 23.03.2026 року, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Сержант ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби та в порушення своїх статутних обов`язків в умовах особливого періоду, вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, яка полягає у самовільному залишенні військової частини та не прибутті на службу без поважних причин, тривалістю понад 3 години та менше 3 діб – у період з 08-00 год. 20.03.2026 року по 07-30 год. 23.03.2026 року.
ОСОБА_2 до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, відповідно до заяви, наявної в матеріалах справи, просив розглянути справ у його відсутності, вину визнав. 
Дослідивши матеріали справи, встановлено, що вина  ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення підтверджується протоколом ЛВЧ № 66, де наявні визнавальні пояснення ОСОБА_2 , рапортом чергового в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 від 20.03.2026 року, доповіддю командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 про самовільне залишення військової частини ОСОБА_2 , витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 20.03.2026 року № 145 про призначення службового розслідування, актом службового розслідування від 23.03.2026 року, письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , відповідно до яких солдат ОСОБА_2 без поважних причини самовільно залишив військову частину та місце його знаходження не відоме, витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 94 від 20.03.2026 року про призупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 з 20.03.2026 року, рапортом чергового в/ч НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_7 від 23.03.2026 року про повернення ОСОБА_2 до військової частини, доповіддю командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 про повернення з самовільного залишення частини ОСОБА_2 , письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , відповідно до яких ОСОБА_2 повернувся 23.03.2026 року до військової частини. 
Частиною 4 статті 172-11 КУпАП передбачено відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб.
Відповідно до ч. 3 ст. 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб
Визначення «особливого періоду» наведено у ст. 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII. Так, це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 06.12.1991 №1932-ХІІ «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На даний час воєнний стан не скасований та не припинений.
Проте, виходячи зі змісту протоколу, що надійшов на розгляду суду, кваліфікуючою ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-11 КУпАП посадовою особою, що складала протокол, визначено в умовах особливого періоду.
Верховний Суд України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, розглядаючи справу №524/5741/16-а зауважив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У КУпАП відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.
Так, відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».
У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.
В рішенні ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) зазначено наступне: правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURK v. GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, зокрема, з огляду на розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. 
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, суд, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, вважає доведеним факт наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 172-11 КУпАП України.
Судом встановлено, що сержант ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, що полягає у самовільному залишенні військової частини тривалістю до трьох діб.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами
При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини порушника, тяжкість та фактичні обставини вчинення правопорушення, особу правопорушника та його матеріальний стан і вважає за доцільне призначити штраф у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 172-11 КУпАП. На думку суду таке стягнення буде необхідним і достатнім для недопущення в подальшому порушень військової служби.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконання військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
На підставі ч. 3 ст. 172-11, ст. 251, 252, 280, 285, 287 КУпАП, суддя 
ПОСТАНОВИВ:
Визнати винним  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень на користь держави.
Стягувач: військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборни України, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ).
Постанова може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення. 
Суддя