УХВАЛА

24 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 127/11990/25
провадження № 61-5238ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення моральної шкоди,
встановив:
17 квітня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - ТОВ «Споживчий центр») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 20.10.2023-100003070, що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4 500, 00 грн та процентів в розмірі 3 969, 00 грн.
13 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Споживчий центр» про визнання вказаного кредитного договору недійсним та відшкодування моральної шкоди в розмірі 192 000, 00 грн.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2025 року прийнято відмову представника позивача за первісним позовом ТОВ «Споживчий центр» від первісного позову ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та закрито провадження у справі за первісним позовом.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2026 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним кредитний договір № 20.20.2023-100003070 від 20 жовтня 2023 року.
У задоволенні решти позовних вимог, відмолено.
20 квітня 2026 рокупредставник заявника ТОВ «Споживчий центр» - Шкаленко Є. В. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року у вказаній справі.
Вивчивши уточнену касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний 
Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, 
яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позов
не провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене 
для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Частиною четвертою статті 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу 
їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься 
до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята 
статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн.
Предметом позову в цій справі є вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості в сумі 8 469, 20 грн (первісний позов, відмову від якого прийнято судом першої інстанції) та стягнення моральної шкоди в розмірі 192 000, 00 грн (зустрічний позов), що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328, 00 грн * 80 = 266 240, 00 грн), та вимогу немайнового характеру про визнання кредитного договору недійсним (зустрічний позов), 
яка не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики.

З огляду на зазначене, ця справа є справою незначної складності 
та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає 
за можливе визнати цю справу малозначною.
Представник заявника зазначає, що вказана справа не є малозначною в силу закону (на підставі пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), оскільки серед позовних вимог наявна вимога немайнового характеру щодо визнання кредитного договору недійсним, справа розглядалася в загальному позовному провадженні, а тому підлягає касаційному оскарженню.
Однак Верховний суд вважає за необхідне зазначити, що наявність вимог немайнового характеру не позбавляє суд права визнати справу малозначною шляхом постановлення ухвали суду про віднесення її до категорії малозначних.
Також представник заявника у касаційній скарзі посилається на підпункт «а» та підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес, оскільки суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення, що суперечать практиці Верховного Суду.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, 
що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним 
або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі 
її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Проте представником заявника не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння 
та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Крім того, посилання на застосування судами норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому таке посилання саме по собі не вказує на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.
Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.
Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги ціну та предмет позову, складність справи, її значення для сторін та суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права 
на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі
і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) 
у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність 
чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою 
статті 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 січня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 березня 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко