ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 33/821/28/26 Справа № 700/498/25 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП	Головуючий у І інстанції Пічкур С. Д. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А.В.	

 	 	

 	 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 березня 2026 року м. Черкаси 

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участі захисника Бабенка Р.В. (в режимі відеоконференції) та правопорушника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу правопорушника ОСОБА_1 на постанову Лисянського райсуду Черкаської обл. від 28.08.2025 р., якою ОСОБА_1 , 
який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Павлівка Черкаської обл., громадянина України, має повну середню освіту, не працює, є особою з інвалідністю II групи, проживає АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на нього накладено адмінстягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, від сплати судового збору звільнений як особа з інвалідністю II групи, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до постанови суду, 14.05.2025 р. о 15:10 год. в с. Виноград по вул. Кузьміна водій ОСОБА_1 керував автобусом ПАЗ-3205, р/номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), відмовився від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння на місці зупинки та в Лисянській ТЛ, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення у його діях. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не звернув уваги на те, що в матеріалах відсутні докази факту перебування у стані сп`яніння.
Зауважує, що додатковою та неспростовною обставиною є той факт, що він самостійно звернувся до медзакладу та відповідно до медичної довідки від 23.05.2025 р. в його організмі алкоголь відсутній (а. пр. 44). (був госпіталізований до інфекційного відділення з 15.05. по 23.05.2025, а подія була 14.05.2025), але зазначеному доказу суд оцінки не надав.
Незаконна зупинка транспортного засобу тягне за собою визнання всіх подальших дій поліцейських неправомірними, а отримані внаслідок незаконної зупинки транспортного засобу докази є недопустимими. Вважає що суд першої інстанції не перевірив належним чином законності зупинки транспортного засобу.
Поліцейські порушили порядок проведення огляду на стан сп`яніння. На місці зупинки огляду проведено не було, відеозапис є уривчастим, не охоплює весь процес, починається з середини діалогу. На відео не зафіксовано чіткої, усвідомленої відмови від огляду, огляд проведено без жодного свідка, факт відмови від огляду не зафіксовано. Поліцейські не склали направлення на огляд. Вважає, що зазначеними діями поліцейських порушено його право на захист.
Хоча суд і допитав в якості свідка його дружину, але необґрунтовано не взяв до уваги її свідчення, чим, на думку апелянта, позбавив його права на захист.
На момент інциденту він перебував в специфічному фізичному та психоемоційному стані внаслідок стресу, намагався це пояснити, але суд першої інстанції не з`ясував зазначених обставин, а апеляційний суд повинен взяти їх до уваги при оцінки умисної відмови від огляду. 
Наголошує на якості долученого відео, вважає, що відео змонтоване, відредаговане, не відображає повної картини подій і не підтверджує факту відмови від огляду.

Вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, вислухавши захисника Бабенка Р.В. та правопорушника ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити по викладеним у ній доводам, допитавши свідків ОСОБА_2 , особу яка склала протокол про адмінправопорушення поліцейського Гладюка О.Ю., перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, при цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.
Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.
Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.
Суд першої інстанції правильно встановив, що 14.05.2025 р. о 15:10 год. в с. Виноград по вул. Кузьміна Уманського р-ну Черкаської обл. водій ОСОБА_1 керував автобусом ПАЗ- 3205, р/номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота) та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, чим порушив п. 2.5. ПДР та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд правильно кваліфікував дії водія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим водій порушив вимоги 2.5. ПДР, що підтверджено відеозаписом, долученим до матеріалів справи про адмінправопорушення, на якому зафіксована чітка та усвідомлені відмова водія ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 самостійно звернувся до медичного закладу та відповідно до медичної довідки від 23.05.2025 р. в його організмі алкоголь відсутній (а. пр. 44), був госпіталізований до інфекційного відділення де з 15.05.2025 р. по 23.05.2025 р. перебував на лікуванні, є необґрунтованими, оскільки подія відбулася 14.05.2025 р., а відповідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № і57414 від 23.05.2025 р. обстеження в лікарні на стан сп`яніння не проводилося. 
Відповідно до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 8, 9 розділу II) затверджена форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу, однак направлення не видається водієві для самостійного проходження огляду.
З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, самозвернення до медичного закладу Інструкцією не передбачено.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР 1 № 330326 від 14.05.2025 р. ( а. пр. 1), який складено уповноваженою посадовою особою, містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні; направленням на огляд водія ОСОБА_1 (а. пр. 15), відеозаписами долученими до матеріалів справи про адмінправопорушення (а. пр. 13-14) та іншими матеріалами провадження. 
На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють правові відносини та які є предметом судового розгляду.
Судом апеляційної інстанції з метою перевірки доводів апеляційної скарги допитано особу, яка склала протокол про адмінправопорушення 14.05.2025 р. серії ЕПР1 № 330326, поліцейського СПД № 2 (смт. Лисянка) Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській обл. ст. сержанта поліції Гладюка О.Ю., який суду пояснив, що дійсно 14.05.2025 р. перебував на чергуванні, від чергової частини отримав інформацію, що вірогідно водій автобуса ПАЗ ОСОБА_1 керує автобусом в стані алкогольного сп`яніння. З метою перевірки цієї інформації зупинили автобус під керуванням ОСОБА_1 , почули від водія запах алкоголю, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння на місці або в медзакладі. Виписали направлення на огляд до медзакладу до Лисянської лікарні, але водій хотів їхати на огляд до Жашківської лікарні, тому зафіксували відмову від огляду на стан сп`яніння, копію протоколі про адмінправопорушення водій ОСОБА_1 отримувати відмовився. 
Крім того, суд апеляційної інстанції допитав свідка ОСОБА_2 , однак по суті правопорушення вона пояснити нічого не змогла, пояснювала суду апеляційної інстанції про неприязні відносини з іншими особами, які жодного відношення до розгляду справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 не мають, а тому апеляційний суд зауважує, що і суд першої інстанції обґрунтовано критично поставився до пояснень свідка ОСОБА_2 зокрема і з огляду на те, що відеозаписом зафіксовано лише те як свідок свариться та зазначена сварка не немає будь-якого відношення до справи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 . 
Судом апеляційної інстанції з метою перевірки доводів апеляційної скарги переглянуто відеозапис, долучений до протоколу, з якого вбачається, що 14.05.2025 р. о 15:10 год. працівники поліції спеціальним сигналом та проблисковими маяками службового автомобіля в с. Виноград по вул. Кузьмина зупинили автобус ПАЗ-3205, р/номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який перевозив дітей зі школи. Причиною зупинки стало повідомлення з чергової частини про імовірне перебування водія цього автобуса в стані сп`яніння, крім того поліцейські побачили, як діти у шкільному автобусі їдуть стоячи. У водія шкільного автобуса ОСОБА_1 був відсутній технічний паспорт та страховий поліс. Поліцейські склали постанови за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, звернули увагу на технічну несправність автобуса — не працює аварійна сигналізацію. Поліцейський зазначив, що від ОСОБА_1 наявний запах алкоголю з порожнини рота, однак водій заперечив вживання алкоголю, погодився їхати на огляд до лікарні, але в подальшому відмовився їхати з поліцейськими на огляд до медичного закладу. Поліцейські ввічливо спілкувалися з водієм під час виконання своїх службових обов`язків. Поліцейський усно відсторонив водія від керування автобусом. Цей відеозапис жодних сумнівів щодо достовірності та допустимості не викликає, він оформлений у визначеному процесуальним законом порядку.
Після перегляду відеозапису подій, апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції будь-яких дій, які можуть бути кваліфіковані як протиправні, а неодноразові звернення поліцейських до ОСОБА_1 були викликані лише тією обставиною, що останній перебував з явними ознаками сп`яніння, не міг адекватно реагувати на звернення поліцейських.
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що відео змонтоване, відредаговане, не відображає повної картини подій і не підтверджує факту відмови від огляду, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адмінправопорушення.
Як вбачається з протоколу про адмінправопорушення водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі під час відеофіксації на бодікамеру.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи скарги про те, що в діях працівника поліції є порушення порядку та інструкцій направлення водіїв транспортних засобів на огляд з метою виявлення стану сп`яніння. Суд правильно кваліфікував дії водія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що водій ОСОБА_1 відмовився виконати законну вимогу працівника поліції та пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. 
На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.
Відповідно до вимог ст. ст. 130 та 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які перелічені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння. Водій за наявності таких обставин зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2.5 ПДР. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.
Апеляційний суд наголошує що, працівники поліції самостійно визначають обсяг доказів, які вони надають суду на підтвердження тих обставин, які зазначені в протоколі про адмінправопорушення, в тому числі і обсяг відеозаписів. 
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.
З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки автобуса під керуванням водія ОСОБА_1 та встановлення у нього ознак алкогольного сп`яніння направили його для проведення огляду до найближчого медичного закладу, але водій безпідставно відмовився від проходження огляду. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження. 
Водій ОСОБА_1 мав усвідомлювати та передбачати наслідки його дій під час керування транспортним засобом, можливість втратити право керування транспортним засобом в разі істотного порушення вимог ПДР. 
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адмінправопорушення є способом самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне, спростовується дослідженими судом доказами, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгодою з рішенням суду.
Будь-яких доказів, які б могли переконати суд про відсутність події та складу адмінправопорушення в матеріалах справи про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП відсутні та ним або захисником суду апеляційної інстанції не надані. 
Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, сприймаються судом як спроба ОСОБА_1 уникнути відповідальності, оскільки безспірних та переконливих доказів, які б могли об`єктивно спростувати його винність у вчиненні вказаного правопорушення, суду не надано.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, як і підстав для закриття провадження на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП в даному випадку апеляційним переглядом не встановлено, тож, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Лисянського райсуду Черкаської обл. від 28.08.2025 р., якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін, а його апеляційну скаргу – залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя       Белах А.В.