Справа № 203/9786/25
Провадження № 2/0203/1083/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.    
при секретарі  - Биченковій Г.С. 
за участі позивача - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Управління-служба у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що з 16.04.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, під час якого в них народилась дитина – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З липня 2020 року шлюбні відносини з відповідачкою фактично було припинено та вони проживали окремо, спільного господарства не вели. З цього часу дитина постійно проживала разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Криничанського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.2021 року у справі №178/1131/20 шлюб між ними було розірвано. Розпорядженням голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради №104-р від 19.07.2022 року було визначено місце проживання дитини разом із батьком. Висновком органу опіки та піклування Шевченківського району Дніпровської міської ради визнано за недоцільне визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2022 року у справі №932/5207/21 з відповідачки на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 2510 грн., щомісячно, а також відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю та стягнення аліментів. В зв`язку з відсутністю фінансування з боку матері додаткових витрат на дитину, батьком було ініційовано позов до суду. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.08.2023 року у справі №932/1130/23 було задоволено позов позивача до відповідачки про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в сумі 27005 грн. 30 коп., а також стягнення додаткових витрат в сумі 2750 грн. щомісячно. В зв`язку із невиконанням відповідачкою рішення суду про стягнення аліментів, позивачем було позов до суду про стягнення пені. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2023 року у справі №932/1133/23 позов було задоволено та стягнуто пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 55069 грн. 94 коп. Існуюча за рішеннями суду заборгованість стягувалась з відповідачки примусово, проте рішення в повному обсязі залишаються невиконаними. З кінця 2024 року відповідачка ні добровільно, ні примусово не приймає участі в утриманні дитини та з цього часу позивач самостійно забезпечує дитину в повному обсязі, без будь-якої фінансової участі та підтримки матері. Факт самостійного утримання та виховання дитини позивачем полягає в тому, що дитина проживає разом із ним, він забезпечує останню житлом, харчуванням, одягом, взуттям, предметами побуту та шкільним приладдям. Він самостійно фінансує навчання дитини, додаткові освітні заняття, репетиторів, позашкільні заходи та розвиток здібностей. Виключно ним організовуються звернення до медичних закладів, проходження профілактичних оглядів, лікування та придбання медикаментів, що є особливо важливим з огляду на наявність у дитини хронічних захворювань. Він забезпечує режим дитини, контроль за навчальним процесом, виконання домашніх завдань, організацію відпочинку та дозвілля. Мати участі у вихованні, утриманні, розвитку та забезпеченні потреб дитини не бере. Заявлені вимоги не спрямовані на обмеження чи припинення батьківських прав матері дитини. А мають виключно підтверджувальний характер та спрямовані на закріплення фактичного стану і виключно в інтересах дитини. Між сторонами вирішений спір щодо місця проживання дитини, однак існує спір про обсяг та реальність виконання батьківських обов`язків, що й зумовлює необхідність судового встановлення юридичного факту. Такий правовий захід забезпечує дитині стабільне середовище проживання, належне матеріальне забезпечення, доступ до навчання, медичного огляду, розвитку здібностей та дозвілля, гарантує реалізацію її прав на повноцінний захист. Підставою звернення до суду щодо встановлення факту самостійного виховання дитини є реалізація прав, зокрема: оформлення соціальної допомоги, що передбачена Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», ст.18-1 якого визначено право батька на державну соціальну допомогу; отримання податкової пільги без ризику спору з ДПС, що передбачено ст.169.1.3 ПК України, де зазначено, що платник податку, який самостійно утримує дитину, має право на податкову соціальну пільгу; отримання додаткової щорічної відпустки, що передбачена ст.182-1 КЗпП України; можливість представництва інтересів дитини без додаткових згод у побутових адміністративних питаннях. Посилаючись на вказані обставини, позивач у пред`явленому позові просив встановити факт самостійного виховання та утримання ним сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 09.01.2026 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Протокольною ухвалою суду від 05.02.2026 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити останній.
Відповідачка в призначені судові засідання не з`явилась, надавши відзив, в якому просила розглянути справу без її участі, а також зазначивши, що до 2020 року вона брала активну участь у вихованні та утриманні сина. Після припинення сімейних відносин син залишився проживати з батьком. До кінця 2024 року разом із позивачем вони намагались, наскільки це було можливо, разом брати участь в утриманні та вихованні сина. Підтримували зв`язок, разом вирішували окремі питання щодо навчання та розвитку дитини. Вона виконувала рішення судів про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину по сірі можливості. З кінця 2024 року ситуація змінилась. Вона закрила ФОП, втратила роботу. В зв`язку з цим, не могла орендувати квартиру в м.Дніпрі та в грудні 2024 року переїхала до м.Кривого Рогу. Через відстань та складні життєві обставини наразі фізично приїжджати до сина часто та брати участь у його вихованні на постійній основі не має можливості. Крім того, з початку повномасштабного вторгнення рф, вона намагається постійно підтримувати свою матір поважного віку, ка проживає в прифронтовій громаді. На сьогодні батько забезпечує повсякденні потреби дитини. Вона підтримує телефонний зв`язок із сином, інколи він приїжджає до неї на кілька днів під час канікул та свят. Син знає, що батьки його люблять та розуміє обставини, у яких перебуває родина. Проти позову не заперечує, бо його задоволення забезпечить дитині найліпші умови життя, стабільність та визначеність у питаннях виховання та забезпечення потреб.
Третя особа явку свого представника не забезпечила, пояснень по суті справи не надала.
За вказаних обставин, враховуючи подання відповідачкою відзиву, в якому остання висловила свою позицію щодо предявленого позову та просила розглядати справу за її відсутності, повторну неявку представника третьої особи та думку позивача, який не заперечував щодо продовження розгляду справи, суд у відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності відповідачки та представника третьої особи, за наявними у справі матеріалами. 
Заслухавши позивача, перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та відзиві, а також дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Долученими до позовної заяви матеріалами підтверджено, що сторони з 16.04.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилась дитина – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З липня 2020 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо.
З моменту припинення шлюбних відносин та спільного проживання і по теперішній час їх малолітній син проживає разом із батьком.
Рішенням Криничанського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.2021 року у справі №178/1131/20 шлюб між сторонами було розірвано. 
Розпорядженням голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради №104-р від 19.07.2022 року було визначено місце проживання дитини разом із батьком. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2022 року у справі №932/5207/21 з відповідачки на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 2510 грн., щомісячно, а також відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (після зміни прізвища – ОСОБА_5 ) до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю та стягнення аліментів. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 01.08.2023 року у справі №932/1130/23 було задоволено позов позивача до відповідачки про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в сумі 27005 грн. 30 коп., а також додаткових витрат в сумі 2750 грн. щомісячно. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2023 року у справі №932/1133/23 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 55069 грн. 94 коп.

Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст.1 СК України).
Частиною 1 ст.121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК України.
Зокрема, за приписами ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст.25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30). При цьому відповідно до ч.2 ст.15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
З цього слідує, що підставою встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, необхідно встановити юридичний факт, або декілька, в силу яких обсяг прав та обов`язків матері обмежується або припиняється.

У пунктах 74, 75, 81, 84, 87, 88 постанови від 11.09.2024 року в справі №201/5972/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

У постанові Верховного Суду від 13.11.2025 року у справі №592/20023/23. Зазначено, що відповідно до ст.15 СК сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. У ч.4 ст.15 СК визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (ст.164 СК).
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ч.3,4 ст.155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Відповідні висновки також наведені в постанові Верховного Суду від 10.02.2026 року у справі №552/3232/24, провадження № 61-8910св25.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи спір між сторонами щодо місця проживання дитини вирішувався в судовому порядку, що свідчить про бажання відповідачки після припинення шлюбних відносин із позивачем щодо проживання дитини разом із нею.
У відзиві відповідачкою зазначено та не заперечувалось позивачем, що відповідачка проживає в іншому місті, проте підтримує зв`язок із сином в телефонному режимі, а також шляхом періодичних побачень під час канікул та свят. Частково сплачувала присуджені за рішенням суду аліменти на утримання дитини, але на теперішній час не має можливості в повній мірі матеріально утримувати дитину через скрутне матеріальне становище, внаслідок втрати роботи, що згідно наведених самим позивачем у позові обставин стало підставою для ініціювання ним повернення виконавчих документів про стягнення з відповідачки аліментів, додаткових витрат та пені.
Згідно обставин, встановлених рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.10.2022 року у справі №932/5207/21 також вбачається, що 19.02.2022 року між сторонами укладався договір щодо визначення годин спілкування відповідачки з дитиною, які також визначались розпорядженням голови адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради №72 від 22.03.2021 року. 
Відповідно до довідки практичного психолога та соціального педагога КП «»Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР встановлено, що дитина бажала почергового проживати та спілкуватись з кожним із батьків. 
З урахуванням вищенаведеного, оскільки під час розгляду справи встановлено, що відповідачка підтримує зв`язки із дитиною та продовжує спілкуватись з останньою, відсутність даних, які б свідчили про умисне невиконання нею обов`язків по утриманню та вихованню дитини, «невідчужуваність» таких батьківських обов`язків, а також, що встановлення факту протилежного у позовному провадженні можливе лише під час вирішення спору про позбавлення батьківських прав, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В зв`язку із відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати покладаються на останнього.
Керуючись ст.ст.1,2,14,15,121,141,150-151,157,164 СК України, ст.ст.10-13,76-81,211,223,258,259, 263-268 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Управління-служба у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини – відмовити повністю.
Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 березня 2026 року.

Суддя С.Ю.Казак