Справа № 760/9394/24
Провадження 2/760/2383/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2025 року          м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,
з участю секретаря судового засідання Омельян Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди,
В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд 
- стягнути з відповідача на користь позивача завдану майнову шкоду у розмірі 133335,32 грн, 3% річних у розмірі 318 грн та інфляційне збільшення боргу у розмірі 1 грн;
- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на виготовлення звіту №07/03/23 про оцінку матеріального збитку у розмірі 3000 грн;
- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн та судовий збір у розмірі 1336,54 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 03 лютого 2023 року близько 12 години 40 хвилин по Севастопольській площі, 1, що в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Edge», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 та «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .
Внаслідок ДТП, транспортний засіб «Ford Edge», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року у справі №760/3456/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Станом на 03 лютого 2023 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована полісом обов`язкового страхування №209089326 в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон», відповідно до якого строк дії полісу з 21.05.2022 по 20.05.2023, франшиза - 2600 грн, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн.
07 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою на виплату страхового відшкодування згідно полісу №209089326.
Страховик здійснив виплату страхового відшкодування з вирахуванням передбаченої полісом франшизи (2600 грн) у загальному розмірі 127400 грн.
Згідно звіту №59 від 04 травня 2023 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, складеного на замовлення ПрАТ «СК «Еталон», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 274944,77 грн без ПДВ, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 149 565,83 грн.
Відповідно до звіту №07/03/23 про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу «Ford Edge», д.н.з. НОМЕР_1 , від 03 березня 2023 року, складеного на замовлення ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 260 735,32 грн без ПДВ, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 167 679,57 грн без ПДВ.
Проте, розмір страхового відшкодування, сплаченого на користь ОСОБА_1 не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу «Ford Edge», д.н.з. НОМЕР_1 .
Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню 133 335,32 грн (260 735,32 грн - 127 400 грн).
Покликаючись на зазначене, просить позов задовольнити.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2024 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М.
Ухвалою від 27 червня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі та витребувано докази від Державної податкової служби у місті Києві та від Пенсійного Фонду України.
16 вересня 2024 року, на виконання вимог ухвали, надійшла відповідь від Пенсійного фонду України.
09 жовтня 2024 року від Державної податкової служби України надійшли витребувані докази.
Відповідно до ухвали суду від 25 лютого 2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача - адвокат Олексієнко М.М. подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату і місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, однак причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подав.
На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на наступне.
Судом установлено, що 03 лютого 2023 року близько 12 години 40 хвилин по Севастопольській площі, 1, що в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Edge», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 та «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .
Внаслідок ДТП, транспортний засіб «Ford Edge», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року у справі №760/3456/23 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Згідно з нормою частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля та «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон» згідно полісу №209089326 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого строк дії полісу з 21.05.2022 по 20.05.2023, франшиза - 2600 грн, страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн.
07 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою на виплату страхового відшкодування згідно полісу №209089326.
29 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. звернувся до ПрАТ «СК «Еталон» із заявою про долучення до матеріалів справи копії постанови Солом?янського районного суду м. Києва по справі № 760/3456/23 від 03.03.2023 та звіту №07/03/23 про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу від 03.03.2023, яку ПрАТ «СК «Еталон» отримало 21.04.2023, що підтверджується трекінгом поштового відправлення ПАТ «Укрпошта» №0303515615426.
24 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Олексієнко М.М. звернувся до Національного банку України із скаргою на порушення ПрАТ «СК «Еталон» страхового законодавства щодо виплати страхового відшкодування. Національний банк України в межах своїх повноважень розглянувши скаргу зареєстровану в Національному банку 05.06.2022 за №O-195974/2/10736 щодо врегулювання відносин із ПрАТ «СК «Еталон» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №209089326 повідомив, що за результатами розгляду документів за страховим випадком Страховик прийняв рішення та здійснив виплату страхового відшкодування з вирахуванням передбаченої Полісом франишизи (2 600,00 грн.) у загальному розмірі 127 400,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 29.05.2023 (10 000,00 грн), від 31.05.2023 (10 000,00 грн), від 05.06.2023 (10 000,00 грн), від 06.06.2023 (10 000,00 грн), від 07.06.2023 (17 400,00 грн), від 09.06.2023 (30 000,00 грн), від 12.06.2023 (40 000,00 грн).
Відповідно до звіту №07/03/23 про оцінку матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу «Ford Edge», д.н.з. НОМЕР_1 , від 03 березня 2023 року, складеного на замовлення ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 260 735,32 грн без ПДВ, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 167 679,57 грн без ПДВ.
Оскільки розмір страхового відшкодування, сплаченого на користь ОСОБА_1 є недостатнім для повного відшкодування шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу «Ford Edge», д.н.з. НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 133 335,32 грн.
Відповідач відзиву не подав.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків.
Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Отже, розглядаючи спір щодо відшкодування шкоди, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц та Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 722/1384/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 752/13375/19.
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до п.35.1. ст.35 зазначеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із нього як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу сумі 260 735,32 грн) та отриманим страховим відшкодуванням (127 400 грн), що становить 133 335,32 грн.
Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
За змістом ч.1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, позивачем за подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1336,54 грн.
Крім того, витрати позивача на проведення оцінки вартості матеріального збитку становлять 3000 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №0.0.2883565636.1 від 01 березня 2023 року на суму 3000 грн.
Відповідно до ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Згідно з ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підтвердження надання правничої допомоги та визначеного розміру на її оплату, до матеріалів справи позивачем додано:
- копію договору №03/02/23-СК про надання професійної правничої допомоги від 03 лютого 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;
- копіями актів виконаних робіт від 07 лютого 2023 року, від 13 квітня 2023 року, від 19 квітня 2023 року, від 24 травня 2023 року, від 01 березня 2024 року,від 19 квітня 2024 року;
- копію додаткової угоди №1 від 03 лютого 2023 року до договору №03/02/23-СК про надання професійної правничої допомоги від 03 лютого 2023 року;
- копію платіжної інструкції №@2PL026519 від 03 лютого 2023 року на суму 5500 грн, №@2PL944634 від 19 січня 2024 року на суму 14500 грн;
- копію ордеру серії АІ №1587304 від 19 квітня 2024 року.
Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19).
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Позивачем доведено реальність судових витрат; дійсна необхідність вбачається з загальної ситуації, в якій опинився позивач, який був вимушений вчиняти заходів щодо свого захисту в судовому порядку; щодо фінансового стану сторін, то відповідачем не доведено, що його фінансовий стан свідчить про непомірність покладення на нього тягаря сплати витрат на правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі.
Водночас, суд також бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі №915/606/21, суд порушує принцип змагальності сторін, якщо самостійно з власної ініціативи здійснює за сторону доведення обставин, що мають значення для вирішення питання розподілу судових витрат.
Відповідач не надав суду будь-яких доказів та обґрунтувань, у тому числі власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність здійсненого заявником розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи.
Відтак, заявлені до відшкодування судові витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн підтверджені належними доказами.
А тому, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 24336,54 грн в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат (1336,54 грн судовий збір за подання позовної заяви + 20000 грн витрати на професійну правничу допомогу + 3000 грн витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку).
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 259, 264-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 133654 (сто тридцять три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні 32 копійки на відшкодування завданої майнової шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 24336 (двадцять чотири тисячі триста тридцять шість) гривень 54 копійки в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).
Відомості про учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Солом`янського
районного суду міста Києва   Н.М. Аксьонова