КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2026 року справа № 320/45157/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони східного регіону до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулася Спеціалізована прокуратура у сфері оборони східного регіону (далі по тексту також позивач, Прокуратура) з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту також відповідач, ВПВР ДДВС), в якому просить суд 
- визнати протиправною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2025 у виконавчому проваджені № 78668483 про накладення штрафу на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону на суму 5 100 грн;
- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2025 у виконавчому проваджені № 78668483 про накладення штрафу на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону на суму 5 100 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2024 у справі №160/30716/24 задоволено позовну ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не забезпечення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.08.2024 по 31.10.2024 включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 - 3028 грн.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора забезпечити Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.08.2024 по 31.10.2024 включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2024 - 3028 грн.
Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не забезпечення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 29 календарних днів, з них 14 календарних днів виходячи з посадового окладу, із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 у розмірі 2684,00 грн, та 15 календарних днів виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 3028,00 грн.
Зобов`язано Офіс Генерального прокурора забезпечити Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону бюджетними асигнуваннями для здійснення виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 29 календарних днів, з них 14 календарних днів виходячи з посадового окладу, із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 у розмірі 2684,00 грн, а 15 календарних днів виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 3028,00 грн.
Визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.08.2024 по 31.10.2024 включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, в розмірі 1600 грн.
Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену заробітну плату прокурора за період з 01.08.2024 по 31.10.2024 включно на підставі частин третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з посадового окладу прокурора, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, за вирахуванням фактично виплачених сум та утриманням передбачених законом податків й обов`язкових платежів при їх виплаті.
Визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 29 календарних днів, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, в розмірі 1600 грн.
Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 29 календарних днів, з них 14 календарних днів виходячи з посадового окладу, який повинен обчислюватися із урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 у розмірі 2684,00 грн, а 15 календарних днів виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2024 3028,00 грн, за вирахуванням фактично виплачених сум та утриманням передбачених законом податків й обов`язкових платежів при їх виплаті.
На виконання вказаної постанови Дніпропетровським окружним адміністративним судом 14.07.2025 видано виконавчий лист у справі №160/30716/24, на підставі якого відповідачем 22.07.2025 відкрито виконавче провадження №78668483. 28.08.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн за невиконання рішення суду без поважних причин.
Позивач вважає протиправною означену постанову з огляду на те, що Прокуратура, не погоджуючись із винесеним судовим рішенням, подала касаційну скаргу та клопотала відповідача зупинити виконавче провадження №78668483.
Позивач наголошує на тому, що задоволені в межах адміністративної справи №160/30716/24 вимоги до Прокуратури є похідними від вимоги забезпечення Офісом Генерального прокурора Спеціалізовану прокуратуру такими коштами. Проте, станом на дату винесення спірної постанови не забезпечено додатковими асигнуваннями для виконання судового рішення у справі №160/30716/24. Означені обставини, на переконання позивача, свідчать про відсутність будь-яких належних та допустимих доказів того, що Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону не виконала судове рішення без поважних причин.
Крім того, позивач стверджує про відсутність у відповідача підстав для відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, а також прилеглих до неї територій. Позивач наголосив на тому, що його місцезнаходження з 24.02.2022 є територією можливих бойових дій, примусове виконання судових рішень на якій заборонено.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження. При цьому, відсутність факту виділення коштів Офісом Генерального прокурора належним чином не заперечує наявність у боржника обов`язку вжити всіх можливих заходів для організації виконання рішення, а також не свідчить про те, що боржник вичерпав усі внутрішні резерви або правові механізми для здійснення виплат. Тому один лише факт подання звернення про виділення асигнувань не може бути визнаний правовою підставою для звільнення боржника від відповідальності відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідач стверджує, що станом на 28.08.2025 боржником (позивачем) не вжито всіх належних та достатніх заходів, спрямованих на виконання вказаного судового рішення, у зв`язку з чим воно залишається невиконаним без поважних причин.
На переконання відповідача, подання касаційної скарги саме по собі не призводить до автоматичного зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а посилання на відсутність виділених асигнувань не звільняє боржника від обов`язку виконати судове рішення.
Відповідач зазначив, що згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 №1364 прирівнювання територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, до територій, на яких ведуться бойові дії, не застосовується до зупинення вчинення виконавчих дій, заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень у випадках, установлених пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, на думку відповідача, жодна з підстав, наведених позивачем, не свідчить про наявність поважних причин для невиконання судового рішення. Відсутність документального підтвердження факту або належного виконання рішення суду не дозволяє визнати дії державного виконавця неправомірними.
Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.10.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 (далі по тексту також третя особа, ОСОБА_1 ).
Третьою особою подано до суду пояснення, в яких зазначено, що дії виконавця в межах спірних відносин відповідають закону, є пропорційними а спрямовані на забезпечення виконання рішення суду, а скасування спірної постанови фактично легалізує ухилення боржника від виконання судового рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
Постановою державного виконавця від 22.07.2025 ВП №78668483 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №160/30716, виданого 14.07.2025 Дніпропетровським окружним адміністративним судом про зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену заробітну плату прокурора з 01.08.2024 по 31.10.2024 включно на підставі частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з посадового окладу прокурора, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, за вирахуванням фактично виплачених сум та утриманням передбачених законом податків й обов`язкових платежів при їх виплаті.
Боржником в означеному виконавчому провадженні є позивач, стягувачем - третя особа.
Листом позивача від 01.08.2025, зареєстрованим у ВПВР ДДВС 01.08.2025, відповідача повідомлено, що з метою виконання судового рішення направлено відповідний лист в частині забезпечення бюджетними асигнуваннями. На даний час Офісом Генерального прокурора на виконання рішення суду у справі №160/30716/24 не виділені бюджетні асигнування Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Східного регіону. Після виконання Офісом Генерального прокурора судового рішення в частині забезпечення бюджетними асигнуваннями Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону невідкладно буде виконане рішення суду у справі №160/30716/24 в частині зобов`язань нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 .
Додатком до означеного листа є лист позивача до Першого заступника Генерального прокурора О. Хоменка щодо надання інформації про те, чи затверджувалися Офісом Генерального прокурора зміни кошторису Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на виконання судового рішення у справі №160/30716/24 та чи будуть виділені додаткові асигнування відповідно до рішення суду у справі №160/30716/24.
Постановою державного виконавця від 28.08.2025 ВП №78668483 у зв`язку з невиконанням станом на 28.08.2025 рішення суду боржником та неповідомлення про поважні причини його невиконання, на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» з позивача стягнуто штраф у розмірі 5100 грн на користь Держави.
Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цієї постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частинами першою та другою статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 65 цього Закону визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.
Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
З аналізу приписів Закону №1404-VIII слідує, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу, проте постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, однак не зробив цього.
Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено по-перше факт невиконання боржником судового рішення і по-друге відсутність поважних причин.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №816/297/17.
Отже, надаючи правову оцінку правомірності накладення на боржника штрафу за невиконання/повторне невиконання судового рішення, слід з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом), і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання, сам по собі не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону №1404-VIII.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це перешкодило виконати судове рішення. Поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №554/13475/15-ц.
Тобто, поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Аналізуючи наведені положення законодавства слід зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. При цьому, постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 19.09.2019 у справі №686/22631/17 та від 07.11.2019 у справі №420/70/19.
Як було вказано вище, постановою державного виконавця від 22.07.2025 ВП №78668483 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №160/30716, виданого 14.07.2025 Дніпропетровським окружним адміністративним судом про зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену заробітну плату прокурора з 01.08.2024 по 31.10.2024 включно на підставі частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з посадового окладу прокурора, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, за вирахуванням фактично виплачених сум та утриманням передбачених законом податків й обов`язкових платежів при їх виплаті.
Боржником в означеному виконавчому провадженні є позивач, стягувачем - третя особа.
Листом позивача від 01.08.2025, зареєстрованим у ВПВР ДДВС 01.08.2025, відповідача повідомлено, що з метою виконання судового рішення направлено відповідний лист в частині забезпечення бюджетними асигнуваннями. На даний час Офісом Генерального прокурора на виконання рішення суду у справі №160/30716/24 не виділені бюджетні асигнування Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Східного регіону. Після виконання Офісом Генерального прокурора судового рішення в частині забезпечення бюджетними асигнуваннями Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону невідкладно буде виконане рішення суду у справі №160/30716/24 в частині зобов`язань нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 .
Додатком до означеного листа є лист позивача до Першого заступника Генерального прокурора О. Хоменка щодо надання інформації про те, чи затверджувалися Офісом Генерального прокурора зміни кошторису Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на виконання судового рішення у справі №160/30716/24 та чи будуть виділені додаткові асигнування відповідно до рішення суду у справі №160/30716/24.
Однак, спірною постановою державного виконавця від 28.08.2025 ВП №78668483 у зв`язку з невиконанням станом на 28.08.2025 рішення суду боржником та неповідомлення про поважні причини його невиконання, на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» з позивача стягнуто штраф у розмірі 5100 грн на користь Держави.
Суд зауважує, що спірна постанова про накладення штрафу не містить обґрунтувань щодо реальної можливості позивача як боржника виконати судове рішення у справі №160/30716/24 та умисного невчинення цих дій, як і відсутні докази прийняття до уваги повідомлення про відсутність бюджетних асигнувань та вчинення активних дій, направлених на забезпечення бюджетними асигнуваннями для виконання судового рішення у справі №160/30716/24.
Суд зауважує, що обсяг і ступінь мотивації рішення залежить від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку має показувати, приміром, що було проаналізовано усі подані документи і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувався орган пенсійного фонду при прийнятті такого рішення.
Особливо-виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про прийняття негативного для особи рішення з огляду на наслідки, які це потягне.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття. (постанова ВС від 02.04.2019 року (справа №822/1878/18)
З приводу зазначеного є сталою позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 826/6528/18, від 10.04.2020 у справі № 819/330/18, від 10.01.2020 у справі № 2040/6763/18).
Проте, зі спірної постанови неможливо встановити, чи були прийняті відповідачем до уваги надані боржником (позивачем) пояснення щодо об`єктивної неможливості виконання виконавчого документа №160/30716/24, не наведено підстав відхилення таких пояснень, що, в свою чергу, свідчить її невмотивованість та необґрунтованість.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Згідно з пунктом 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку.
У разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.
Судові рішення, які передбачають виплату на користь суддів коштів, здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів суддів та працівників органів і установ системи правосуддя».
Отже, на переконання суду, виконання виконавчого листа №160/30716/24 має здійснюватися в межах, визначеного Кабінетом Міністрів України, порядку, що, у свою чергу, виключає відповідальність боржника (позивача) за невиконання цього судового рішення у відповідній частині.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 826/721/16.
За такого правового регулювання та обставин справи, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.
Вказана правова позиція відповідає висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а.
Також Верховний Суд України у своїх постановах (справи №21-1044а15, №21-2630а15, №21-5118а15, №804/5081/13-а, №826/721/16) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.08.2025 у виконавчому проваджені № 78668483 про накладення на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Дудін С.О.