ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/34600/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року (суддя Рянська В.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 певних видів грошового забезпечення;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 такі види грошового забезпечення: грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна в сумі 20586,00 грн, одноразову грошову допомогу мобілізованим – 976,88 грн, грошову компенсацію за невикористані щорічну та додаткову відпустки – 25772,95 грн, одноразову грошову допомогу при звільненні – 41239,91 грн, грошову допомогу на оздоровлення – 19359,80 грн, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань – 20586,00 грн, неотримані виплати за поранення та грошову винагороду в сумі 508483,87 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 23.04.2022 до 21.07.2023 позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 . 04.08.2022 він отримав поранення під час участі у бойових діях у Донецькій області, де перебував з 12.06.2022. У зв`язку з пораненням перебував на лікуванні до 26.08.2022. За період з 12.06.2022 до 27.08.2022, тобто за період участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, з урахуванням періоду лікування, позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі також Постанова № 168), у розмірі 100000,00 грн щомісячно. Однак за серпень 2022 року йому нараховано додаткову винагороду в сумі 68387,10 грн. У подальшому позивач перебував у зоні бойових дій у Донецькій області з 11.09.2022 до 11.01.2023. На початку січня 2023 року отримав поранення. Перебував на лікуванні з 12.01.2023 до 15.03.2023 у м. Дніпро, прооперований 11.03.2023, після чого йому було надано відпустку за станом здоров`я до 15.04.2023. За грудень 2022 року йому було нараховано додаткову винагороду в сумі 66129,03 грн. 16.04.2023 він повернувся у розташування військової частини у АДРЕСА_1 . У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача направили на лікування до м. Дніпро, 25.04.2023 проведено оперативне втручання. З 07.05.2023 до 05.06.2023 він перебував у відпустці за станом здоров`я. 06.06.2023 повернувся до м. Краматорська. Оскільки стан здоров`я позивача унеможливлював його участь у веденні бойових дій, він чекав на проходження військово-лікарської комісії, та його направили для проходження медичного огляду. За періоди з 16.04.2023 до 05.05.2023 та з 06.06.2023 до 21.07.2023 додаткова винагорода йому не нараховувалася. Попри перебування у зоні бойових дій у ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість грошового забезпечення в сумі 20586,00 грн позивач отримував менше 1000,00 грн. На рапорти про поновлення грошового забезпечення з лютого і травня 2023 року, адресовані командиру військової частини НОМЕР_1 , відповіді не отримав. У травні 2023 року звернувся до Міністерства оборони України з рапортом від 18.05.2023 про нарахування та виплату належних йому сум грошового забезпечення і додаткової винагороди, на який відповіді не отримав. 26.06.2023, одночасно з рапортом про звільнення з військової служби, він подав до військової частини НОМЕР_1 рапорт про виплату належних йому сум. З 21.07.2023 його виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби, однак не проведено виплати належних йому сум, зазначених у наказі командира військової частини НОМЕР_1 . 14.12.2023 позивач звернувся до командира військової частини та Міністерства оборони України з рапортами про виплату належних йому сум грошового забезпечення, проте виплат не отримав, результати розгляду рапортів невідомі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не надав доказів виплати позивачу видів грошового забезпечення, які перелічені у позові. Судом проігнорував доводи позивача, не надано їм належної оцінки, а також не прийнято до уваги, що до заперечень сторін справи не було долучено жодного документа, який би підтверджував їхні доводи. А висновки про повну виплату позивачу не безпідставними та не ґрунтуються на доказах по справі.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
У витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.04.2022 № 113 зазначено, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» вважати нижчепойменованих резервістів такими, що з 23.04.2022 прибули для проходження до військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , зарахувати на продовольче забезпечення з 24.04.2022, у тому числі сержанта ОСОБА_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_3 , на посаду сержанта резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою № 2420 від 28.06.2023, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 12.06.2022 до 13.07.2022 та з 13.07.2022 до 27.08.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у м. Бахмут Донецької області; ця довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
До позовної заяви додано копію виданої ОСОБА_1 04.08.2022 первинної медичної картки, у якій зазначено діагноз: «ЖКХ, отруєння парами ракетного палива».
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.08.2022 № 227 ОСОБА_1 вибув у шпиталь з 07.08.2022 у зв`язку із захворюванням.
У період з 12.08.2022 до 26.08.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» Дніпропетровської обласної ради». У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1458 від 26.08.2022 у графі повний діагноз (основне захворювання, супутні захворювання та ускладення) зазначено серед іншого «МВТ. ЗЧМТ. СГМ. Акубротравма (21.07.2022 під час бойових дій)».
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2022 № 241 ОСОБА_1 вважається таким, що з 12.08.2022 до 22.08.2022 перебував у шпиталі, до військової частини прибув 26.08.2022.
08.09.2022 видано довідку № 1202 ВЛК військової частини НОМЕР_2 про те, що ОСОБА_1 є придатним до військової служби.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.09.2022 № 256 ОСОБА_1 вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків, зарахований на продовольче забезпечення з 13.09.2022.
До позовної заяви додано копію первинної медичної картки, виданої ОСОБА_1 11.01.2023, у якій зазначено діагноз: «Хр. вертеброгенна люмбалгія».
18.01.2023 ОСОБА_1 вибув із військової частини НОМЕР_1 у шпиталь до військової частини НОМЕР_3 (наказ № 17 від 17.01.2023).
27.01.2023 військовою частиною НОМЕР_3 було видано направлення ОСОБА_1 в Обласний СРЦ «Солоний лиман» на стаціонарне лікування.
У період з 30.01.2023 до 09.03.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні відновного лікування хворих з ураженням спинного та головного мозку Комунального підприємства «Дніпропетровський обласний спеціалізований центр «Солоний лиман» Дніпропетровської обласної ради» (виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 340/122).
З 10.03.2023 до 15.03.2023 перебував на стаціонарному лікуванні (виписний епікриз № 1936 із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення військового медичного клінічного центру СР (в/ч НОМЕР_3 )).
15.03.2023 видано довідку ВЛК № 955 військової частини НОМЕР_4 про те, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 днів.
З 24.04.2023 до 05.05.2023 перебував на стаціонарному лікуванні (виписка № 0700123 від 05.05.2023 із медичної карти стаціонарного хворого проктологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради).
05.05.2023 видано довідку ВЛК № 258 Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради про те, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 днів.
З 06.06.2023 ОСОБА_1 прибув з відпустки за станом здоров`я до військової частини НОМЕР_1 (наказ № 158 від 07.06.2023).
14.06.2023 ОСОБА_1 вибув із військової частини НОМЕР_1 у шпиталь до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) (наказ № 164 від 13.06.2023).
20.07.2023 військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку № 4150 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) сержанту ОСОБА_1 , у якій зазначено відомості про отриману ним 04.08.2022 травму під час виконання бойового завдання з відбиття збройного нападу, захисту Батьківщини в населеному пункті Верхньокам`янське Донецької області: «Мінно-вибухова травма. Закрита черепно-мозкова травма. Акубаротравма. Отруєння парами ракетного палива».
Відповідно до витягу з протоколу засідання 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 1263 від 11.08.2023) травма ОСОБА_1 , підтверджена довідкою про обставини травми № 4150 від 20.07.2023, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 , військово-медичними документами та документами лікувальних закладів МОЗ України:
Травма: «Наслідки мінно-вибухової травми (04.08.2022) закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку. Акубаротравма» - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.
Травма: «Стан після перенесеної мінно-вибухової травми (07.2022) закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді астено-вегетативного синдрому, наслідки акубаротравми у вигляді підгострої правобічної нейросенсорної приглухуватості зі сприйняттям шепітної мови до 3 метрів на кожне вухо» - травма, так, пов`язана з проходженням військової служби.
Захворювання: «Легко виражений астено-вегетативний синдром змішаного ґенезу з виходом у стійку компенсацію» - захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2023 № 202 сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.07.2023 № 158-РС у запас за підпунктом «г» (за сімейними обставинами) - у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи відповідно до підпункту 2 частини четвертого статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 21.07.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення - з 22.07.2023. Вислуга років у Збройних Силах України (календарна) становить 03 роки 02 місяці 02 дні. Щорічна основна відпустка за 2022, 2023 рр. не використана. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, не отримав. Цим наказом також визначено виплатити: 1) надбавку в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 до 21 липня 2023 року; 2) грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік; 3) відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - грошову компенсацію за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 діб за 2023 рік; 4) допомогу при звільненні в розмірі 4% від місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних місяців служби згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 460 від 17.09.2014.
У довідці № 1202 від 16.08.2022 про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 23.04.2022 до 21.07.2023, виданій військовою частиною НОМЕР_1 , містяться такі відомості щодо спірних виплат:
2022 рік: винагорода за участь в ООС: квітень – 8000,00 грн, травень – 56129,03 грн, червень – 100000,00 грн, липень – 90967,74 грн, серпень – 68387,10 грн, жовтень – 30000,00 грн, листопад – 200000,00 грн, грудень – 170000,00 грн; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань - 6158,43 грн (листопад); грошова допомога на оздоровлення – 13869,80 грн (травень);
2023 рік: винагорода за участь в ООС – 66129,03 грн (січень); грошова допомога на оздоровлення – 22091,10 грн (квітень), 1226,20 грн (липень); компенсація за невикористані відпустки – 25772,95 грн (липень); одноразова грошова допомога при звільненні мобілізованим – 12370,96 грн (липень).
Картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2022, 2023 рр. містять відомості про нарахування вказаних сум та проведені з них утримання.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Згідно з пунктами 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Відповідно до абзаців першого, третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання, а також, на день виключення зі списків особового складу військової частини, має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
При цьому завдання, організація та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці) визначаються Інструкцією про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 р. за № 767/28897 (далі - Інструкція № 232).
Розділом V Інструкції № 232 визначено особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період.
За приписами абзацу 10 пункту 29 розділу V Інструкції № 232 при звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини.
Відповідно до пункту 16 розділу III Інструкції № 232 мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. За бажанням вони можуть звільнятися в запас у власному цивільному одязі.
Відповідно до абзацу 11 пункту 29 розділу V Інструкції № 232 у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються.
Відповідно до абзацу 3 пункту 28 розділу ІІ Інструкції № 232 речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність.
З огляду на зазначене, єдиною категорією військовослужбовців, яким речове майно, видане у особисте користування видається у власність, є військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, до яких позивач не відносився. Інші категорії військовослужбовців отримують предмети речового майна у користування (носіння).
Отже, в особливий період при звільненні військовослужбовців з військової служби, не передбачено видачу неотриманого речового майна особистого користування, та, і як наслідок, відповідна грошова компенсація не виплачується.
Враховуючи викладене, правильним є висновок, що у позивача відсутнє право на отримання виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно на час звільнення з військової служби.
Щодо здійснення нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, колегія суддів зазначає наступне.
Розділ XXXI Порядку № 260 встановлює, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), накази про звільнення яких підписано минулого року, але які не виключені зі списків військової частини, відпустка за період служби в поточному році не надається і грошове забезпечення за час такої відпустки не виплачується.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2023 № 202 було передбачено здійснення виплати позивачу грошової компенсації за 20 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та 15 діб за 2023 рік.
З матеріалів справи встановлено, що нарахована позивачеві у липні 2023 року компенсація невикористаної щорічної основної відпустки становить 25772,95 грн, виплата якої здійснена у серпні 2023 року. 
Наказ від 21.07.2023 № 202 не містить відомостей про наявність у позивача невикористаної додаткової відпустки. У позовній заяві не вказано і не додано до неї доказів на підтвердження наявності у позивача права на отримання щорічної додаткової відпустки за період військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .
Враховуючи викладене, правильним є висновок, що у позивача відсутнє право на отримання компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки.
Щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби судом встановлено наступне.
Пунктом 2 статті 15 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах, зокрема, 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби у зв`язку із звільненням з полону.
При цьому, згідно із пунктом 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 (Порядок № 460), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні було нараховано в розмірі 4% від місячного грошового забезпечення за 14 повних календарних місяців служби в сумі 12370,96 грн та виплачено в серпні 2023 року на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2023 № 202.
Оскільки, позивач під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 був військовослужбовцем, якого призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, та не має вислуги 10 календарних років і більше, виплата одноразової грошової допомоги позивачу має бути здійснена відповідно до Порядку № 460.
Позивачем у позовній заяві не обґрунтовано, в чому полягає неправомірність дій відповідача щодо нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 12370,96 грн, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо виплати грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань суд дійшов наступних висновків.
Згідно частини 3 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення (частина 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).
Підпунктом 1 пункту 5 Постанови № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Суд, зазначає, що Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України.
Розділом XXIII Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання допомоги для оздоровлення звільнені від посад, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання повноважень на посаді, до місячного грошового забезпечення включаються посадовий оклад за відповідним тарифним розрядом, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними штатними посадами.
Пунктом 7 розділу XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» Порядку № 260 передбачено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2023 № 202 було передбачено здійснення виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік. Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік нараховано у загальній сумі 23317,30 грн: 22091,10 грн (квітень), 1226,20 грн (липень).
Позивачеві у грудні 2022 нараховано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 6158,43 грн, що підтверджується довідкою № 1202 від 16.08.2023.
У наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2023 № 202 зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, ОСОБА_1 не отримав.
Відповідно до пункту 9 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Отже, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника, та рішення про її надання приймається на підставі поданої військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Судом першої інстанції встановлено, що до позовної заяви додано копію рапорту ОСОБА_1 від 26.06.2023, адресованого командиру військової частини НОМЕР_1 , про виплату йому в тому числі матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. 
Доказів звернення до командування із відповідною заявою/рапортом та доказів виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань під час проходження військової служби, позивачем не надано. Доказів відмови у виплаті такого допомоги, матеріали справи не містять.
Зважаючи на ту обставину, що під час розгляду адміністративної справи не установлений факт звернення позивача з відповідним рапортом, у ВЧ НОМЕР_1 не виникло обов`язку здійснювати виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки право ініціювати виплату вказаного виду забезпечення належить виключно військовослужбовцю.
Отже, є правильними висновки суду першої інстанції, що відсутності підстави для задоволення вимог у цій частині.
Щодо невиплати позивачеві додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, та зобов`язання виплатити таку винагороду в сумі 508483,87 грн.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до пункту 1-2 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Тобто, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Відповідно до приписів абзацу шістнадцятого пункту 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану.
Також, наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44, Порядок № 260 доповнено розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану», пунктами 9-13 якого передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
У період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які: (...) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Виходячи зі змісту наведених норм, додаткова винагорода у розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва). Умовою її виплати є отримання військовослужбовцем порання, пов`язаного із захистом Батьківщини, під час виконання бойових завдань і цей факт має бути підтверджено наказом командира про отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), який містить об`єктивні дані та висновки службового розслідування, які це підтверджують.
Отже, Постановою №168 встановлено умови, необхідні для виплати винагороди у розмірі 100000 грн, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні (у тому числі закордонному), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, внаслідок такого поранення (контузії, травми, каліцтва); або факт перебування у чітко визначеному виді відпустки, а саме: у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Правові висновки у подібних правовідносинах наведено в постанові Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 340/5387/22, від 16.05.2024 у справі №520/16191/23, які враховуються судом в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, позивач вважає, що відповідачем не нараховано та невиплачено йому в повному обсязі додаткову винагороду у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць, передбачену Постановою № 168, за періоди з 12.06.2022 до 27.08.2022 (згідно з довідкою № 2420 від 28.06.2023), з 01.01.2023 до 15.03.2023, з 16.04.2023 до 05.05.2023, з 06.06.2023 до 21.07.2023.
З матеріалів справи судом встановлено, що в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 04.08.2022 отримав травму. 
20.07.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 видано довідку № 4150 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) з інформацією про травму, отриману 04.08.2022.
Відповідно до витягу з протоколу № 1263 від 11.08.2023 засідання 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол) травма ОСОБА_1 , підтверджена в тому числі довідкою про обставини травми № 4150 від 20.07.2023, «Наслідки мінно-вибухової травми (04.08.2022) закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку. Акубаротравма» - травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.
За серпень 2022 року позивачеві нараховано додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у сумі 68387,10 грн. Беручи до уваги відомості про вибуття ОСОБА_1 у шпиталь з 07.08.2022, та перебування з 12.08.2022 до 26.08.2022 на стаціонарному лікуванні не у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, судом не встановлено протиправності у діях відповідача щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за серпень 2022 року.
Отже, за час стаціонарного лікування після поранення позивачу виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168.
Додана до позовної заяви в копіях медична документація (виписки з медичних карт) не містить відомостей про перебування ОСОБА_1 саме у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
У довідках ВЛК від 15.03.2023 № 955, 05.05.2023 № 258 зазначено про потребу ОСОБА_1 у відпустці за станом здоров`я у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби, а не для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Оскільки виплата додаткової винагороди передбачена, зокрема для осіб, які перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії, то підстави для виплати винагороди у зазначений період відсутні.
Отже, підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, та зобов`язання виплатити таку винагороду в сумі 508483,87 грн, відсутні.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати грошової допомоги мобілізованому, оскільки позовна заява не містить обґрунтування позовних вимог в цій частині, позивачем не наведено підстав, за яких, на думку позивача, відповідач мав обов`язок виплатити йому таку допомогу. Апеляційна скарга в цій частині, також не містить відповідних доводів.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров