ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1119/25 Головуючий суддя І інстанції Афанасьєв В. О.
Провадження № 22-ц/818/496/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення плати за користування житлом

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2026 року  м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маркіної Катерини Олександрівни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року, у цивільній справі №т 643/1119/25, за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
КП «Харківські теплові мережі» у грудні 2024 року звернулося до суду з позовом до відповідачів, у якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 114055 грн. 99 коп. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що за адресою: АДРЕСА_1 , мешкають відповідачі, яким позивачем надаються послуги з теплопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. 
Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг станом на 01.01.2025 у відповідачів існує заборгованість у розмірі 109713,53 грн., з яких: за період з 01.03.2012 по 31.12.2024. в сумі 90031 грн. 18 коп. за послугу з постачання теплової енергії, за період з 01.06.2022 по 31.12.2024 у розмірі 617,40 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії, за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 у розмірі 18467,23 грн. за послугу з постачання гарячої води, за період з 01.06.2022 по 31.12.2024 у розмірі 528,24 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води, за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 52,43 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 17,05 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води.
Також з посиланням на ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем нараховані до стягнення з відповідачів інфляційні витрати в сумі 3181,04 грн. та 3% річних у сумі 1161,42 грн.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість 114055,99 грн., з яких: за період з 01.03.2012 по 31.12.2024. в сумі 90031 грн. 18 коп. за послугу з постачання теплової енергії, за період з 01.06.2022 по 31.12.2024 у розмірі 617,40 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії, за період з 01.03.2012 по 31.12.2024 у розмірі 18467,23 грн. за послугу з постачання гарячої води, за період з 01.06.2022 по 31.12.2024 у розмірі 528,24 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води, за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 52,43 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 17,05 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, 3 % річних у розмірі 1623 грн. 96 коп., інфляційних витрат розмірі 4263 грн. 48 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір в розмірі 3028 грн. 00 коп. в рівних частках по 1009 грн. 33 коп
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Маркіна Катерина Олександрівна, подала апеляційну скаргу, у якій просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог Позивача в частині стягнення боргу з Відповідачів в солідарному порядку за періоди з 12.2013 року по 10.2016 роки за послуги з теплопостачання та з 03.2012 р по 30.03.2020 року за послуги надання гарячої води на загальну суму - 44371,04 грн.; Змінити рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.03.2025 року у справі № 643/1119/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Позивача в частині стягнення боргу з Відповідачів в солідарному порядку за періоди з 12.2013 року по 10.2016 роки за послуги з теплопостачання та з 03.2012 р по 30.03.2020 року за послуги надання гарячої води на загальну суму - 44371,04 грн., відмовити в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідачів інфляційних витрат в сумі 3181,04 грн. та 3% річних у сумі 1161,42 гри., нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України; Вирішити питання на користь ОСОБА_1 стягнення судового збору з Позивача за подання апеляційної скарги.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи за вищевказаним позовом, у зв`язку з чим він був позбавлений законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів.
Вказує, що оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, то він вправі заявити та заявляє про застосування позовної давності в апеляційній скарзі.
Зазначила, що частково сплачувались надані послуги. Позовна давність за частиною позовних вимог (у межах трирічного строку) про послуги з теплопостачання з 12.2013 року по 10.2016 роки, та за послуги з постачання гарячої води з 03.2012 р по 30.03.2020 роки Позивачем пропущені, а тому, на думку апелянта, оскаржуване рішення підлягає зміні, в частині відмови в задоволенні позовних вимог Позивача по стягненню заборгованості за послуги теплопостачання за періоди 12.2013 року по 10.2016 роки в сумі - 6318 грн 52 коп.; та за послуги постачання гарячої води за період з 03.2012 р по 30.03.2020 року в сумі - 38052,52 грн, а всього в розмірі 44371,04 грн. Часткові платежі, зроблені Відповідачами за послуги з теплопостачання з 12.2013 року та послуги постачання гарячої води з 01.2023 року, жодним чином не впливають на переривання строку позовної давності за періодами, які передували ним. Судом першої інстанції неправомірно стягнуто 3% річних та інфляційних втрат, у період воєнного стану, які обмежуються трьома роками, які передували подачі такого позову.
Колегія суддів відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення скасувати, та ухвалити нове про часткове задоволення позову, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає.
Згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Доводи скарги про те, що суд належним чином не повідомив відповідача про розгляд цієї справи знайшли своє підтвердження. Так, ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 27 січня 2025 року було відкрито провадження у цивільній справі за цим позовом, розгляд справи призначений до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб. Встановлений відповідачам строк для подання відзиву, який має відповідати вимогам ст.ст. 178, 191 ЦПК України - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Зазначено про роз`яснення відповідачу, що у разі ненадання ними відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (а.с.20).
Згідно відмітки на поштовому конверті копія згаданої ухвали судді Московського районного суду м. Харкова від 27 січня 2025 року, позовної заяви з додатками судом не були вручені відповідачам (а.с. 24-26). У справі також відсутні відомості, що суд повторно надсилав згадані документи (копію позову з додатками та копію ухвали суду від 27.01.2025 про відкриття провадження у справі) на адресу відповідачів до ухвалення рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року по суті розглянутого судом спору, яке є предметом апеляційної скарги, що наразі переглядається судом апеляційної інстанції.
В матеріалах справи містяться поштові конверти повернуті до суду першої інстанції копія ухвали про відкриття провадження у справі, адресовані відповідачам з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.24-26).
Таким чином, колегія суддів вважає доведеними доводи скарги, що відповідач ОСОБА_1 не отримувала з суду першої інстанції повідомлень про розгляд справи, у зв`язку з чим не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги ст.ст. 2, 12 ЦПК щодо процесуальної активності суду з метою забезпечення основного завдання цивільного судочинства у поєднанні з положеннями ч. 6 ст. 272 ЦПК України щодо порядку повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд цієї справи судом та надсиланням згаданих процесуальних документів, - порушив право відповідача до суду, яке має бути поновлене в суді апеляційної інстанції, зокрема шляхом скасування рішення суду з передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України безумовних підстав, та перегляду справи відповідно до доводів скарги на підставі наявних у справі документів та заявленого клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.
Колегія суддів у цьому питанні враховує правові висновки, які були висловлені у аналогічній правовій ситуації у постанові ВП ВС від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14, провадження № 14-59 цс18.
За таких умов, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з безумовних підстав - у зв`язку з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення.
При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.
За змістом статті 11 ЦК України:
1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
3. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції правильно зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Внаслідок невиконання відповідачами належним чином зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання, суд дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованості за період з 01.03.2012 року по 31.12.2024 року у розмірі 114055 грн 99 коп.

Однак колегія суддів не погоджується таким висновком суду в частині суми боргу, яка підлягає до стягненню. 

З огляду на фактичне споживання відповідачем наданих позивачем, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг, та у відповідача виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Матеріалами справа підтверджується та судовим розглядом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі». Викладене підтверджується відповідями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків щодо реєстрації осіб від 27.01.2025 (а.с.17-19). 
Як вбачається із відомості про нарахування та оплату за послуги, за період станом на 01.01.2025 у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 утворилась заборгованість у розмірі 109713,53 грн., з яких: за період з 01.03.2012 по 31.12.2024. в сумі 90031 грн. 18 коп. за послугу з постачання теплової енергії та гарячої води, за період з 01.06.2022 по 31.12.2024 у розмірі 617,40 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії, за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 у розмірі 18467,23 грн. за послугу з постачання гарячої води, за період з 01.06.2022 по 31.12.2024 у розмірі 528,24 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води, за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 52,43 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 17,05 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води.

Судом встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, несвоєчасно та не в повному обсязі оплачують послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за ними утворився борг перед позивачем.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
КП "Харківські теплові мережі" здійснило подачу теплової енергії відповідачам по о/р №4899 в повному обсязі.
Щодо заявленого ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції клопотання про застосування строків позовної давності, колегія суддів з урахуванням обмеження процесуальної можливості подати таку заяву в суді першої інстанції, вважає за можливе розглянути його по суті, та виходить з наступного. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Подібний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 19 квітня 2023 року у справі № 199/782/21 (провадження № 61-1323св23), від 31 травня 2023 року у справі № 938/632/20 (провадження № 61-16716св21).
З цього випливає, що у разі закінчення строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину.
Верховний Суд у постанові від 06.12.2023 у справі № 212/10834/21 зробив такий висновок: « з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року».
Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, який з - поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності, встановлені ст.ст.257-259 ЦК України.
Відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України ( в редакції Закону № 3450- IX від 08.11.2023) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102 IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Правовий режим воєнного стану, запроваджений з 24.02.2022, неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України.
Отже, виходячи з положень п.п.12 та 19 , оскільки карантин почався на території України з 12 березня 2020 року, а воєнний стан з 24.02.2022, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24.02.2022 на період дії воєнного стану.
З урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" із відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 02.04.2017 року по 31.12.2024 року. За вказаний період, в межах позовних вимог розмір заборгованості згідно наданого позивачем розрахунку становить 64110 грн. 51 коп.
Оскільки відповідачі належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» житлово-комунальних послуг, за період з 01.03.2012 року по 31.12.2024 року у них утворилась заборгованість. Однак, враховуючи те, що з даними позовними вимогами підприємство звернулося до суду лише 11 грудня 2024 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом за період з 01 березня 2012 року по 01 квітня 2017 року, а відтак вимога позивача про стягнення заборгованості за цей період заявлена поза межами строку позовної давності, в зв`язку із чим сума заборгованості за цей період відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України не підлягає стягненню у зв`язку зі спливом позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем у спорі.
Крім того, як вбачається з відомості, що позивачем нараховувалась послуга за постачання теплової енергії та гарячої води разом до 31.12.2021,та до цього часу у відомості борг за воду складав відповідно до графи 17 «0», а з 01.01.2022 по 31.12.2024 заборгованість за послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води відображено у графах 16 (90031,18грн) та 17(18647,23грн) окремо (а.с.4-5).
Тому, з урахуванням того, що заборгованість за період з 01 березня 2012 року по 01 квітня 2017 року не підлягає стягненню, слід вирахувати суму за цей період заборгованості згідно до відомості (90031,18-25920,67)=64110,51 грн.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів відхиляє доводи скарги відповідача щодо наведення ним сум до стягнення.
Таким чином наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги, але в межах позовної давності: за період з 02.04.2017 року по 31.12.2024 року у розмірі 64110 грн. 51 коп.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.
Згідно зі ст. 64 ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Матеріалами справи підтверджено, що КП "Харківські теплові мережі" надавало відповідачам зазначені вище послуги, відповідачі їх одержували і не відмовився від них у встановленому законом порядку, у зв`язку із чим, в них виник обов`язок сплатити ці послуги.
Відповідачі від виконання своїх зобов`язань ухиляються, вчасно та у повному обсязі не проводять оплату послуг, якими користуються.
Вказана у розрахунку позивача заборгованість відповідачами на теперішній час не погашена.
Відповідачем визнано борг за три роки.
Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У спірних правовідносинах обов`язок споживача - відповідача у справі сплатити за надані позивачем послуги визначений ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - щомісяця, а тому заборгованість, яка існувала в межах трирічного строку позовної давності на день набрання чинності згаданого Закону України № 540-IX, 02.04.2020, тобто по зобов`язанням зі строком виконання з 02.04.2017, - вважається такою, що позовна давність щодо них не спливла. Отже заборгованість відповідача згідно наданого позивачем розрахунку має враховуватися за період з квітня 2017 по грудень 2024 року, вона складає згідно наданого до суду першої інстанції розрахунку складає -64110 грн. 51 коп. (а.с. 4-5,7,8).
Таким чином, враховуючи те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, то період заборгованості з 02 квітня 2017 року по 31 грудня 2024 року включно перебуває у межах трирічного строку позовної давності, який припинявся з 02.04.2020 року, а тому слід визнати, що доводи скарги знайшли своє часткове підтвердження та вони частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Також, позивачем заявлено про стягнення індексу інфляції, а також трьох процентів річних.
Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
За змістом ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
05.03.2022 Кабінетом міністрів України прийнято Постанову № 206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (далі Постанова), яка набрала чинності 06.03.2022 і застосовується з 24 лютого 2022 року. Абзац 1 п. 1 даної Постанови встановлює, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Інфляційні втрати та три відсотки річних нараховані за період з 03.2019 року по 11.2021 рік, тобто в межах строку позовної давності.
Крім цього, вказане грошове зобов`язання відповідач, на момент розгляду справи, не виконав й доказів зворотного не надав, тому, з точки зору апеляційного суду, суд першої інстанції правомірно вказав, що КП «ХТМ», відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Також не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції доводи скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто 3% річних та інфляційних втрат, у період воєнного стану, які обмежуються трьома роками, які передували подачі такого позову.
Однак, згідно постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206 до припинення чи скасування воєнного стану в України забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за комунальні послуги.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати за період з 03.2019 року по 11.2021 року (а.с.8), тобто до введення в Україні воєнного стану, отже такі доводи не заслуговують на увагу.
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги частковому задоволенню.
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, з матеріалів справи вбачається, що КП «Харківські теплові мережі», звертаючись до суду з позовом, сплатило 3028,00 грн судового збору (а.с.1).
Позовні вимоги задоволено на 88135,32/114055,99=77,27 %.
Таким чином, з відповідачів необхідно стягнути на користь КП «Харківські теплові мережі» 3028 х 77,27 %. =2339,73 грн. /3 = 779,91 грн. з кожного.
Оскільки позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягають задоволенню частково, на 77,27 %, тому сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 779,91 підлягає стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» в рівних частках по 779,91 грн з кожного.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 також задоволено частково, на 22,73 % відповідно, тому судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4542*22,73/100=1032,39 грн підлягає стягненню з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 . 
Шляхом взаємозаліку зазначених сум з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 252 грн 48 коп. (1032,39 грн-779,91).
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Маркіної Катерини Олександрівни -задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 березня 2025 року-скасувати.
Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість у розмірі 88135,32 грн., з яких:
за період з 01.04.2017 по 31.12.2024 в сумі 64110 грн 51 коп. за послугу з постачання теплової енергії; 
за період з 01.06.2022 по 31.12.2024 у розмірі 617,40 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії; 
за період з 01.01.2022 по 31.12.2024 у розмірі 18467,23 грн. за послугу з опалення та постачання гарячої води; 
за період з 01.06.2022 по 31.12.2024 у розмірі 528,24 грн. за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води, 
за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 52,43 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, 
за період з 01.12.2024 по 31.12.2024 у розмірі 17,05 грн. за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також стягнути з відповідачів інфляційні витрати в сумі 3181,04 грн. та 3% річних у сумі 1161,42 грн.
В іншій частині позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги за опалення та гарячу воду - залишити без задоволення.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судовий збір за подання позову у розмірі по 779 грн 91 коп. з кожного.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 252 грн 48 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 18 лютого 2026 року.

Головуючий        В.Б.Яцина

Судді колегія Ю.М.Мальований

О.В.Маміна