РІШЕННЯ
Іменем України

23 лютого 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/1259/25 	

Господарський суд Чернігівської області у складі Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Семенівський райагротехсервіс»,
код ЄДРПОУ 03766180, вул. Лугова, буд. 3, м. Семенівка, Новгород-Сіверський район, Чернігівська область, 15400
до відповідача: Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області,
код ЄДРПОУ 04062009, вул. Героїв України, буд. 6, м. Семенівка, Новгород-Сіверський район, Чернігівська область, 15400
Предмет спору: про визнання незаконним, скасування рішення та повернення незаконно вилученого майна,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:
не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Семенівський райагротехсервіс» звернулось до суду з позовом до Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, у якому просить суд: 
- визнати незаконним та скасувати рішення Семенівської міської ради Чернігівської області за № 921 від 28.07.2020 «Про прийняття до комунальної власності міської ради безхазяйного рухомого майна»; 
- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області за № 192 від 09.09.2020 «Про перенесення металевої конструкції трактора ВТЗ «Універсал-2»;
- зобов`язати Семенівську міську раду Чернігівської області повернути незаконно вилучений трактор «Універсал», встановивши його на попередньому місці демонтажу на території ПрАТ «Семенівський райагротехсервіс». 

Процесуальні дії у справі.
У позовній заяві позивач заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 05.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та іншим учасникам справи у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяви із обґрунтуванням своїх заперечень щодо такого розгляду; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.
Ухвала суду від 05.01.2026 була доставлена відповідачу в його електронний кабінет в ЄСІТС 06.01.2026 о 02:31, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
Отже, останнім днем строку для подання відповідачем заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження є 12.01.2026, а для подання відзиву – 21.01.2026.
12.01.2026 відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 19.01.2026 відмовлено Семенівській міській раді Новгород-Сіверського району Чернігівської області у задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
19.01.2026 відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, у якому, зокрема, просить:
- враховуючи складність справи та необхідність виклику і заслуховування свідків, які можуть зазначити звідки та за яких обставин спірне рухоме майно з`явилось на території м. Семенівка, розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом сторін;
- викликати у судове засідання наступних свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Ухвалою суду від 26.01.2026 залишено без розгляду клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків у судове засідання. 
24.01.2026 позивач на електронну пошту суду направив непідписану КЕП відповідь на відзив, яку ухвалою суду від 28.01.2026 повернуто заявнику без розгляду. 
26.01.2026 позивач через підсистему «Електронний суд» подав до суду відповідь на відзив, у якій просить витребувати в міської ради «Акт опису рухомого майна, що має ознаки безхазяйного», який складений представниками міської ради 28 жовтня 2019 року та долучити його до справи.
Ухвалою суду від 30.01.2026 клопотання ПрАТ «Семенівський райагротехсервіс» про витребування доказів залишено без розгляду
Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Семенівської міської ради Чернігівської області № 921 від 28.07.2020 «Про прийняття до комунальної власності міської ради безхазяйного рухомого майна» та рішення виконавчого комітету № 192 від 09.09.2020 «Про перенесення металевої конструкції трактора ВТЗ «Універсал-2» прийняті з порушенням норм Конституції України та законодавства України, оскільки цей трактор не є безхазяйним майном, а належить на праві приватної власності ПрАТ «Семенівський райагротехсервіс». Позивач зазначає, що дії відповідача щодо визнання майна безхазяйним, його демонтажу та переміщення були вчинені без відома та згоди власника, що свідчить про незаконне втручання у господарську діяльність позивача та порушення його майнових прав. У зв`язку з відмовою відповідача добровільно повернути належне позивачу майно, порушені права підлягають судовому захисту шляхом скасування оспорюваних рішень і повернення трактора власнику.
Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, враховуючи таке:
- надані позивачем документи не підтверджують набуття ним права власності на металеву конструкцію трактора ВТЗ «Універсал-2»;
- міська рада діючи відповідно до вимог чинного законодавства та прийнятого на підставі Цивільного кодексу України Порядку дій міської ради щодо виявлення, обліку, зберігання безхазяйного майна, визнання спадщини відумерлою та прийняття такого майна у комунальну власність Семенівської міської ради, затвердженим рішенням 16 сесії Семенівської міської ради 7 скликання від 20.12.2018 року №277, а тому правомірно набула право власності на рухоме майно – металеву конструкцію трактора ВТЗ «Універсал-2»;
- надані позивачем копії письмових доказів не можуть вважатися належними доказами в розумінні ГПК України, оскільки на них відсутні відмітки про засвідчення копії, а саме відсутні ініціали та прізвище особи, яка засвідчує копію, її особистий підпис та дата засвідчення копії на кожному аркуші документа. Неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи;
Позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та зазначає, що:
- трактор «Універсал-2» на постаменті встановила колишня «Сільгосптехніка» як символ своєї діяльності, пов`язаної з технічним обслуговуванням сільськогосподарської техніки та сільськогосподарського виробництва.  Водночас міська рада не має жодного відношення до цього символу;
- у відзиві на позов відповідач посилається на статті ЦК України, які регулюють набуття права власності на знахідку. Проте річ може вважатися знайденою лише за умови її втрати власником. Майно, яке перебуває на своєму постійному місці та знаходиться там протягом тривалого часу, не може кваліфікуватися як знахідка. Зокрема, трактор, установлений на постаменті та розміщений на одному й тому самому місці майже 40 років, не є загубленою річчю. Відтак особа, яка заволоділа таким майном, фактично здійснила його незаконне привласнення;
- вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду. Приписами ч. 3 ст. 91 ГПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати письмові докази у вигляді документів, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Заперечень у встановлений судом строк до суду не надходило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.
Як зазначає позивач у позовній заяві, йому на праві власності належить трактор марки ВТЗ «Універсал-2», на підтвердження чого він надав:
- рішення правління ВАТ «Семенівський райгаротехсервіс» № 7 від 27.12.2006 про створення та затвердження комісії з надходження основних засобів;
- протокол засідання комісії з надходження основних засобів на баланс ВАТ «Семенівський райагротехсервіс» від 29.12.2006, у якому зазначено про прийняття комісією рішення запропонувати правлінню зарахувати трактор «Універсал» до основних засобів підприємства, який знаходиться на постаменті з такими характеристиками: інвентарний номер основного засобу - №8, первісна вартість – 17140,00 грн без ПДВ, строк використання – 27 років;
- рішення правління ВАТ «Семенівський райгаротехсервіс» № 8 від 29.12.2006 про зарахування трактора «Універсал», що знаходиться на постаменті на території підприємства, до основних засобів з 29.12.2006 з такими характеристиками: інвентарний номер основного засобу - №8, первісна вартість – 17140,00 грн без ПДВ, строк використання – 27 років; складання необхідних для обліку бухгалтерських документів;
- акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.12.2006 за типовою формою ОЗ-1, затвердженою наказом Мінстату України від 29.12.1995 №352, про зарахування трактора «Універсал» до основних засобів підприємства;
- витяг з книги обліку основних засобів, в якій «Трактор «Універсал» на постаменті» обліковується під інвентарним номером 8.
31.10.2019 в газеті «Життя Семенівщини» Відділ комунального майна опублікував оголошення про виявлення безхазяйного рухомого майна - металевої конструкції трактора ВТЗ «Унверсал-2», встановленої на постаменті; місце знаходження майна: Чернігівська область, м. Семенівка, вул. Лугова. В цьому оголошенні зазначено, що можливі власники вказаного майна мають змогу протягом 6 місяців з моменту розміщення на сайті міського рали даного оголошення звернутися до відділу комунального майна міської ради з заявами про отримання свого втраченого майна з відповідним документами, які підтверджують право власності на вказане рухоме майно. 
Аналогічне оголошення 07.11.2019 було опубліковано на вебсайті Семенівської міської ради.
28.07.2020 Семенівська міська рада прийняла рішення №921 «Про прийняття до комунальної власності міської ради безхазяйного рухомого майна», у якому вирішила прийняти до комунальної власності міської ради безхазяйне рухоме майно – металеву конструкцію трактора ВТЗ «Універсал-2», який розташований за адресою: м. Семенівка, вул. Лугова, на території колишньої садиби «Сільгосптехніки». 
09.09.2020 Виконавчий комітет Семенівської міської ради прийняв рішення №192 «Про перенесення металевої конструкції трактора ВТЗ «Унверсал-2», у якому вирішив перенести та встановити металеву конструкцію трактора ВТЗ «Унверсал-2» (знаходиться за адресою: м. Семенівка, вул. Лугова, на території колишньої садиби «Сільгосптехніки») біля приміщення Семенівського історико-краєзнавчого музею за адресою: м. Семенівка, вул. Червона Площа, 7, як елемент благоустрою.
У листі від 24.11.2020 №01-29/2274 Семенівська міська рада повідомила ПрАТ «Семенівський райгаротехсервіс» про те, що рішення Семенівської міської ради №921 від 28.07.2020 не оскаржувалось; право власності міська рада набула відповідно до глави 24 ЦК України. 

Оцінка суду.
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. 
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. 
Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
За приписами ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Отже, такий спосіб захисту прав власника як оскарження рішення органу місцевого самоврядування, яким порушуються його права, прямо передбачений Законом.
За змістом ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Позивач стверджує, що він є власником спірного трактора ВТЗ «Універсал-2», а прийняті Семенівською міською радою та її виконавчим комітетом рішення №921 від 28.07.2020 та №192 від 09.09.2020 про прийняття до комунальної власності безхазяйного майна та перенесення його біля приміщення Семенівського історико-краєзнавчого музею порушують його права як власника спірного трактора. 
Як докази на підтвердження набуття права власності на спірний трактор позивач надав: рішення правління ВАТ «Семенівський райгаротехсервіс» № 7 від 27.12.2006; протокол засідання комісії з надходження основних засобів на баланс ВАТ «Семенівський райагротехсервіс» від 29.12.2006; рішення правління ВАТ «Семенівський райгаротехсервіс» № 8 від 29.12.2006 про зарахування трактора «Універсал», що знаходиться на постаменті на території підприємства, до основних засобів з 29.12.2006; акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 29.12.2006 про зарахування трактора «Універсал» до основних засобів підприємства; витяг з книги обліку основних засобів, у якій «Трактор «Універсал» на постаменті» обліковується під інвентарним номером 8.
Натомість відповідач вважає, що надані позивачем документи не підтверджують його права власності на спірний трактор, а оспорювані рішення були прийняті відповідно до вимог чинного законодавства.
Отже, спірним питанням є набуття позивачем права власності на спірний трактор, яке підлягає з`ясуванню судом насамперед. 
Відповідно до ст. 328 ЦК України (у редакції, чинній на момент включення спірного рухомого майна до основних засобів позивача) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Статтею 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
З матеріалів справи суд встановив, що єдиною підставою набуття права власності на спірний трактор позивач зазначає про включення його до основних засобів підприємства, на підтвердження чого надав відповідні документи.
Щодо включення спірного трактора до основних засобів позивача.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому; бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової звітності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, затверджує національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку, національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку в державному секторі, інші нормативно-правові акти щодо ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності (ч. 2 ст. 6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби, інші необоротні матеріальні активи та незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи (далі - основні засоби), а також розкриття інформації про них у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.05.2000 за N288/4509 (далі - П(С)БО 7).
Згідно з п. 4 П(С)БО 7 основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, виконання робіт і надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік)
Відповідно до п. 7, 10, 11, 12, 13 П(С)БО 7 придбані (створені) основні засоби зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю. Одиницею обліку основних засобів є об`єкт основних засобів. Первісна вартість безоплатно отриманих основних засобів дорівнює їх справедливій вартості на дату отримання з урахуванням витрат, передбачених пунктом 8 Національного положення (стандарту) 7. Первісною вартістю основних засобів, що внесені до статутного капіталу підприємства, визнається погоджена засновниками (учасниками) підприємства їх справедлива вартість з урахуванням витрат, передбачених пунктом 8 Національного положення (стандарту) 7. Первісна вартість об`єктів, переведених до основних засобів з оборотних активів, товарів, готової продукції тощо дорівнює її собівартості, яка визначається згідно з Національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» 16 «Витрати». Первісна вартість об`єкта основних засобів, отриманого в обмін на подібний об`єкт, дорівнює залишковій вартості переданого об`єкта основних засобів. Первісна вартість об`єкта основних засобів, придбаного в обмін (або частковий обмін) на неподібний актив, дорівнює справедливій вартості переданого немонетарного активу, збільшеній (зменшеній) на суму грошових коштів чи їх еквівалентів, що була передана (отримана) під час обміну.
Виходячи із зазначених положень, надходження основних засобів на підприємство здійснюється такими способами: придбання за грошові кошти; створення за допомогою будівництва і виготовлення власними силами; безоплатного отримання; одержання внесків у статутний капітал; переведення з оборотних активів (товарів, готової продукції тощо); одержання в обмін на подібні та неподібні об`єкти.
Згідно з п. 10 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України 30.09.2003 № 561, підставою для зарахування на баланс основних засобів є акт приймання-передачі (введення в експлуатацію) основних засобів.
Отже, Методичні рекомендації передбачають зарахування на баланс основних засобів на підставі двостороннього акта приймання-передачі основних засобів або акта введення в експлуатацію основних засобів.
Разом з тим, позивач не надав доказів придбання, створення, безоплатного отримання, одержання як внесок до статутного капіталу або в обмін спірного трактору. Натомість у відповіді на відзив позивач сам вказав, що спірний трактор «Універсал-2» на постаменті, який наразі знаходиться на території ПрАТ «Семенівський райагротехсервіс», встановила колишня «Сільгосптехніка», тобто інша юридична особа.
Доказів переходу прав і обов`язків від «Сільгосптехніка» до ПрАТ «Семенівський райагротехсервіс» в порядку правонаступництва позивач суду також не надав.
Суд також звертає увагу на статус спірного майна, яке, як вважає позивач, є не металевою конструкцією трактору, а саме трактором, тобто транспортним засобом 
Відповідно до п. 2.1, 2.2 Правил державної реєстрації та обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затверджених Наказом Міністерства аграрної політики України 11.06.2004 N 221 (у редакції, чинній на момент виникнення, на думку позивача, його права власності на спірне майно) власники машин - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати машини протягом 10 діб після придбання, митного оформлення та тимчасового ввезення на територію України або виникнення інших обставин, що є підставою для проведення реєстраційних дій. Термін реєстрації може бути продовжений у разі неможливості власника машини (хвороба, відрядження, інші поважні причини) вчасно її здійснити. Дозволяється тимчасова експлуатація машин з номерним знаком "Транзит" у межах терміну його дії. 
Реєстрація машин здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання машин, відповідність конструкції машин технічним вимогам тощо.
Документами, що підтверджують правомірність придбання машин, можуть бути будь-які з нижченаведених (оригінали або завірені в установленому порядку копії):
- довідка-рахунок, видана суб`єктом підприємницької діяльності, що здійснив реалізацію машини;
- договір купівлі-продажу, міни, дарування та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на машини;
- договір лізингу, застави, біржова угода, договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що перебуває у спільній частковій власності;
- свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, доручення, посвідчені або видані в установленому порядку;
- акт приймання-передавання машини, виданий підприємством-виробником машини чи її вузлів та агрегатів;
- вантажна митна декларація на машини, що ввозяться, для оформлення юридичними і фізичними особами або посвідчення митного органу про реєстрацію увезених із-за кордону машин, вузлів і агрегатів, що мають ідентифікаційні номери;
- рішення уповноваженого органу про відчуження машин, платіжні документи, накладні або акти приймання-передавання;
- рішення суду про належність машин;
- рішення зборів співвласників (витяг з протоколу) про надання повноваження особі представляти інтереси співвласників;
- договір оренди майна (у разі необхідності) із зазначенням у ньому домовленості орендодавця та орендаря щодо реєстрації за орендарем машин.
Для реєстрації машин, що перебували в експлуатації і зареєстровані в інспекції Держтехнагляду, крім названих документів, додаються свідоцтва про реєстрацію машин з відміткою про зняття машини з обліку попереднім власником.
Машини, що тривалий час перебувають у власності юридичних або фізичних осіб, не були вчасно зареєстровані та на які не збереглися первинні документи про їх придбання, як виняток, можуть бути тимчасово зареєстровані терміном на 1 рік без права відчуження за юридичними особами на підставі бухгалтерської довідки про перебування машин на балансі підприємства, зазначенням у ній ідентифікаційних номерів цих машин (за наявності) або після присвоєння (у разі відсутності) ідентифікаційного номера та закріплення на них таблички реєстраційної обліково-ідентифікаційної з ідентифікаційним номером.
Доказів реєстрації спірного трактору у встановленому порядку позивач суду також не надав.
Щодо інших підстав набуття права власності на спірний трактор.
За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Судом таке право власності не визнавалось і в межах цієї справи така вимога не заявлялась..
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Відповідного рішення суду позивач не надав.
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦК України, яка регулює набуття права власності на знахідку, знайдені транспортні засоби передаються на зберігання Національній поліції, про що робиться оголошення в друкованих медіа.
Якщо протягом шести місяців від дня опублікування цього оголошення власник або інша особа, яка має право вимагати повернення транспортного засобу, не будуть виявлені або вони не заявлять про свої права на транспортний засіб, Національна поліція має право продати його, а суму виторгу внести на спеціальний рахунок у банку. Якщо протягом трьох років колишній власник транспортного засобу не вимагатиме передання йому суми виторгу, ця сума переходить у власність територіальної громади, на території якої було знайдено транспортний засіб.
Зазначене унеможливлює набуття позивачем права власності на транспортний засіб як на знахідку.
Таким чином, жодних доказів набуття права власності на спірний трактор у встановленому законом порядку, у тому числі в результаті правочину, правонаступництва, за набувальною давністю як безхазяйної речі, судового рішення про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України тощо, позивач суду не надав, а включення спірного рухомого майна до основних засобів підприємства за відсутності на те підстав не може підтверджувати набуття такого права.
За наведених обставин суд доходить висновку, що позивач фактично безпідставно включив спірний трактор до основних засобів підприємства, не підтвердив належними та допустимими доказами набуття права власності на спірний трактор, а відтак і порушення прийнятими відповідачем спірними рішеннями його прав власника щодо володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.
За наведених обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на встановлену судом відсутність порушення прав чи законних інтересів позивача.
З огляду на викладене, оцінка правомірності дій відповідача судом не надавалась.

Висновки суду.
Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.
За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.
Оскільки у позові відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають.
Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України. 

Вебадреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/. 

Суддя В. В. Шморгун