КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2026 року справа №320/59076/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головучого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "ФОЛЕНСКАЙ" до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
ТОВ "ФОЛЕНСКАЙ" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.11.2024 №1361500704.
Ухвалою суду від 14.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги мотивовані незаконністю висновків, наведених контролюючим органом в акті перевірки, які покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, адже вся сума податкового кредиту та бюджетного відшкодування за серпень 2024 року розрахована ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» у цілковитій відповідності з приписами Податкового кодексу України. Пояснено, що факт реального здійснення ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» операцій з придбання товарів з метою їх використання в оподатковуваних експортних операціях у межах господарської діяльності підтверджується оформленими належним чином первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст таких операцій. При цьому стверджено, що всі придбані товари були реалізовані ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» на експорт, пройшли митний контроль, а їх реальність та законність засвідчена працівниками митного органу.
Відповідачем до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що спірне податкове повідомлення-рішення відповідача є правомірним та прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі чого просить суд у задоволенні адміністративного позову відмовити. Вказано, що перевіркою достовірності і правильності визначення суми від?ємного значення, як підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації) встановлено порушення податкового законодавства, а саме: пункту 185.1 ст. 185, пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 ст. 198, пункту 200. ст.200 Кодексу, тому ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» завищено суму від?ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2024 року у розмірі 150125,00 грн.
Розглянувши документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
На підставі направлень від 08.10.2024 №23073/26-15-07-04-05 та від 08.10.2024 №23072/26-15-07-04-05, виданих Головним управлінням ДПС у м. Києві, наказу ГУ ДПС у м. Києві від 01.10.2024 № 6553-п, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОЛЕНСКАЙ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку та від?ємного значення з податку на додану вартість, що становить більше 100 тис. грн. за серпень 2024 року та визначене з урахуванням від?ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за жовтень, листопад, грудень 2022 року, жовтень 2023 року, січень, лютий, липень 2024 року.
За результатами перевірки складений акт від 25.10.2024 №116149/Ж526-15-07-04-05/44107578.
У висновку Акту перевірки встановлено порушення вимог пунктів 198.1, 198.3 статті 198, підпункту «б» пункту 200.4, пунктів 200.7, 200.8, 200.9, підпункту «б» пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення заявленої суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) за серпень 2024 року у розмірі 150125,00 грн.
ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» не погодилось з доводами та висновками Акту перевірки у частині встановленого порушення норм Податкового кодексу України та завищення бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 150125,00 грн, у зв?язку з чим подало до Головного управління ДПС у м. Києві заперечення на акт перевірки.
Головне управління ДПС у м. Києві за результатом розгляду заперечень ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» рішенням від 15.11.2024 акт перевірки залишило без змін, а заперечення ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» - без задоволення.
На підставі наведеного акту перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві винесене податкове повідомлення-рішення від 22.11.2024 №1361500704, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку за серпень 2024 року, на 150125,00 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 37531,00 грн.
Позивач, вважаючи протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.
Відповідно до п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Приписами абз.1 п.138.2 ст.138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України).
Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до вимог ст. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від чого, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів /послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).
Згідно з п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п.188.1. ст.188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п.п.201.1, 201.2, 201.4 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду.
Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця;
У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на поточний рахунок продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.
Ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.
Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі: здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника); виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами; надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).
Платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до ст.188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.
Згідно з п.п.1, 2, 3 Порядку заповнення податкової накладної затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 26.01.2016 за № 137/28267 (далі порядок № 1307) податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість. Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена в цьому пункті. Податкова накладна та додатки до неї складаються в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи. Усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в п.9 - 15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації.
Пунктом 200.1. ст.200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.1. статті 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно з п. 200.4 ст. 200 Кодексу при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.З статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
При цьому, відповідно до п.198.2., 198.3., 198.6. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 ПК України).
З аналізу наведених законодавчих приписів випливає, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні послуг (товарів) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання послуг (товарів) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, акти, платіжні доручення тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Як встановлено абзацом п`ятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Між тим, відповідно до пунктів 2.4, 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі Положення у редакції спірного періоду) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
При цьому, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.
Так, про відсутність фактичного характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку
Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній постановах від 31.03.2020 у справі №820/7521/15, від 18.09.2020 у справі №816/2211/18, від 28.04.2021 у справі №160/1283/19.
Як встановлюється зі змісту акта перевірки, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ "Вест-Юкрейн-Агро".
Дослідивши надані позивачем докази стосовно здійснення господарських операцій з ТОВ "Вест-Юкрейн-Агро", суд зазначає наступне.
Так, на підставі договору купівлі-продажу №3 від 25.07.2024 ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» придбавало у ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» кукурудзу 2023 року врожаю у бегах на умовах попередньої оплати, що підтверджується наступними видатковими накладними: 1) №52 від 01.08.2024 про постачання 23 тон кукурудзи вартістю 171350,00 грн, в т.ч. ПДВ в розмірі 21 042,98 грн; 2) №53 від 01.08.2024 про постачання 23 тон кукурудзи вартістю 171350,00 грн, в т.ч. ПДВ в розмірі 21042,98 грн; 3) №55 від 07.08.2024 про постачання 23 тон кукурудзи вартістю 175950,00 грн, в т.ч. ПДВ в розмірі 21 607,89 грн; 4) №56 від 07.08.2024 про постачання 23 тон кукурудзи вартістю 175950,00 грн, в т.ч. ПДВ в розмірі 21 607,89 грн; 5) №58 від 08.08.2024 про постачання 23 тон кукурудзи вартістю 175950,00 грн, в т.ч. ПДВ в розмірі 21 607,89 грн; 6) №61 від 09.08.2024 про постачання 23 тон кукурудзи вартістю 175950,00 грн, в т.ч. ПДВ в розмірі 21 607,89 грн; 7) №62 від 09.08.2024 про постачання 23 тон кукурудзи вартістю 175950,00 грн, в т.ч. ПДВ в розмірі 21 607,89 грн.
Отже, протягом серпня 2024 року ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» поставило ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» кукурудзу вагою 161 т вартістю 1 222 450,00 грн, в т.ч. ПДВ 150 125,41 грн.
Транспортування наведеної продукції відбувалось автомобільним транспортом (тягачі DAF та VOLVO) із залученням транспортних організацій ТОВ «Ніка Авто Транс», ТОВ «РС-ТАЙМ» та ТОВ «Соловій-Транс» на підставі наступних товарно-транспортних накладних: 1) №52 від 01.08.2024; 2) №53 від 01.08.2024; 3) №55 від 07.08.2024; 4) №56 від 07.08.2024; 5) №58 від 08.08.2024; 6) №61 від 09.08.2024; 7) №62 від 09.08.2024.
На підставі виставлених постачальником рахунків-фактур №21 та №22 від 01.08.2024, ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» оплатило вартість поставленого товару у сумі 1 222 450,00 грн, в т.ч. ПДВ 150 125,42 грн згідно наступних платіжних документів: 1) №597 від 01.08.2024 на суму 175950,00 грн; 2) №596 від 01.08.2024 на суму 175950,00 грн; 3) №598 від 01.08.2024 на суму 175950,00 грн; 4) №593 від 01.08.2024 на суму 171350,00 грн; 5) №592 від 01.08.2024 на суму 171350,00 грн; 6) №604 від 02.08.2024 на суму 175 949,99 грн; 7) №605 від 02.08.2024 на суму 175 950,01 грн.
При цьому, на виконання вимог статті 201 Податкового кодексу України ТОВ «ВЕСТ-КРЕЙН-АГРО» склало, а ДПС України зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні:
1. №1 від 01.08.2024.
2. № 2 від 01.08.2024.
3. №3 від 01.08.2024.
4. №4 від 01.08.2024.
5. №5 від 01.08.2024.
6. №6 від 01.08.2024.
7. №7 від 01.08.2024.
Судом також встановлено, що поставлена ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» кукурудза врожаю 2023 року в біг-бегах була реалізована ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» на експорт за контрактом №09/07-2024 від 09.07.2024 на адресу компанії Agromix ОЙ (Естонія), що підтверджується наступним документами:
1) митна декларація №24UA209230070626U4 від 12.08.2024;
2) митна декларація №24UA209230070719U4 від 12.08.2024;
3) митна декларація №24UA209230072412U6 від 12.08.2024;
4) митна декларація №24UA209230072396U1 від 17.08.2024;
5) митна декларація №24UA209230073453U7 від 20.08.2024;
6) митна декларація №24UA209230073454U6 від 20.08.2024.
Так весь придбаний товар, вагою 161т експортований ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» на адресу компанії Agromix OU (Естонія) за ціною 36110,00 євро, що на момент митного оформлення становило 1 613 546,56 грн.
Компанія Agromix OU (Естонія) оплатила вартість поставленого на експорт товару у загальній сумі 36110,000 євро, що підтверджується платіжними документами: №ASW45234/2 від 25.07.2024, №ASW86812/1 від 14.08.2024, №ASW21998/2 від 21.08.2024, №ASW76778/2 від 23.08.2024, №ASW05868/2 від 26.08.2024, №ASW34246/2 від 27.08.2024.
З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже доведено факт реального виконання умов договору, що надає йому право на формування податкового кредиту по господарських операціях з зазначеним вище контрагентом.
Суд вважає за необхідне звернути увагу, що з наявних у матеріалах справи документів чітко прослідковується наявність взаємозв`язку на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.
Натомість, з аналізу акта перевірки податкового органу можна чітко встановити, що первинні документи, позивачем були надані контролюючому органу під час проведення документальної планової виїзної перевірки та пояснення до переліку наданих документів, внаслідок чого такі документи повинні бути враховані податковим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення, але надані позивачем документи не були враховані, що свідчить про ігнорування податковим органом принципу презумпції правомірності рішень платника податку.
Підставою для невизнання права ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» на віднесення суми 150125,00 грн до складу податкового кредиту в акті перевірки наведені зауваження контролюючого органу щодо діяльності ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» та інших товариств, які мали стосунок до постачання товару, який у подальшому поставлений на адресу ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ».
Проте, суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять достовірність даних податкового обліку платника податків у залежність від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв?язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» як платник податків (покупець товарів) не повинно зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо контролюючим органом не доведено належним чином наявність фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. 
Аналогійний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.11.2020 №320/1147/19 та від 24.11.2020 №813/3034/15.
Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» не вступало у господарські відносини, на які посилається контролюючий орган, самі по собі, за відсутності інших об?єктивних та підтверджених даних про порушення ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які були предметом дослідження в межах податкової перевірки. Наведений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №820/7293/13-а.
Крім того, згідно з практикою Верховного Суду відсутність у контрагентів платника податку матеріальних та трудових ресурсів, наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні (зокрема, щодо номенклатури товару, який поставлявся), відсутність ТТН, порушення податкової дисципліни по ланцюгу постачання не можуть бути безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій та для позбавлення суб?єкта господарювання податкового кредиту.
Необґрунтованими є також посилання контролюючого органу в акті перевірки на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента суб?єкта господарювання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки остання носить виключно інформативний характер та сама по собі не може бути належним підтвердженням нереального характеру господарських операцій.
Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 26.06.2018 у справі №K/9901/27855/18, від 19.06.2018 у справі №K/9901/3749/18, від 27.03.2018 у справі №816/809/17, збирання податкової інформації є етапом контрольно-перевірочної роботи та не передбачає здійснення контролюючим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, оскільки питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються контролюючим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов?язаних з нарахуванням і сплатою податку. Записи у інформаційних базах контролюючого органу до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відносяться, відповідно, сама по собі така інформація не є належним доказом по справі.
Таким чином, інформація про контрагента ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» з автоматизованих інформаційних систем ДПС України може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що у даному випадку відсутнє.
Разом із цим, суд приймає безпідставними твердження відповідача про ланцюжок постачання товару від ТОВ «АРАТАНІЯ» до ТОВ «Меринос-Захід», від ТОВ «Меринос-Захід» до ТОВ «Вест-Юкрейн-Агро» і далі на адресу ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ», що покладено в основу висновку про те, що ТОВ «АРАТАНІЯ» не придбавало кукурудзу урожаю 2023 року, тому не могло поставити її далі за ланцюгом постачання.
Як з`ясовано судом, на звернення позивача ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» надало пояснення та первинні документи, які підтверджують, що поставлена останнім на користь ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» кукурудза була ним придбана у ТОВ «ТЕРРАНОВА-АГРО» за договором купівлі-продажу №1 від 12.04.2024, згідно видаткових накладних №145 від 13.05.2024 на постачання кукурудзи урожаю 2023 року вагою 239,98 т та №149 від 14.05.2024 на постачання кукурудзи урожаю 2023 року вагою 143,02 т на загальну суму 2 298 000,00 грн, в т.ч. ПДВ у розмірі 282 210,53 грн.
Придбана продукція оплачена ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» згідно з платіжними документами №27 від 09.05.2024, №31 від 16.05.2024, №35 від 17.05.2024 та №39 від 23.05.2024 на загальну суму 2 298 000 грн.
Між тим, ТОВ «ТЕРРАНОВА-АГРО» склало, а ДПС України зареєструвало податкові накладні від 09.05.2024 №9, від 13.05.2024 №15 та від 14.05.2024 №19 на загальну суму 2 298 000,00 грн, в т.ч. ПДВ в розмірі 282 210,53 грн.
Суд звертає увагу, що сторони операції з постачання товару мають право зазначати назву товару в довільній формі. Назва товару «Кукурудза», яка вказана у видаткових накладних ТОВ «ТЕРРАНОВА-АГРО», не суперечить назві товару «Кукурудза 2023р. врожаю в бегах», яка зазначена у видаткових накладних, складених ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» при постачанні цього ж товару на користь ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ», а отже аргумент відповідача про відмінність номенклатури товару не може вважатись обґрунтованим. 
Водночас, за даними акту перевірки, рішення про відповідність ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» критеріям ризиковості платника податку прийняте податковим органом лише 22.08.2024, у той час як до вказаної дати жодних відомостей про наявність податкових ризиків у ТОВ «ВЕСТ-ОКРЕЙН-АГРО» ДПС України не оприлюднювало, а всі податкові накладні, складені ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» на користь ТОВ «ФОЛЕНСКАЙ» були зареєстровані ДПС України в Єдиному реєстрі податкових накладних без жодних зауважень.
Крім того, акт перевірки підтверджує наявність у ТОВ «ВЕСТ-ЮКРЕЙН-АГРО» складських приміщень та авготягачів, які могли використовуватись для зберігання та торгівлі сільськогосподарською продукцією.
Беручи до уваги вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом порушень позивачем податкового законодавства, що мало наслідком прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стосовно непідтвердженості віднесення до податкового кредиту сум по операціям з контрагентом ТОВ «ВЕСТ-ОКРЕЙН-АГРО» .
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Водночас, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; п.58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, п.29).
Згідно з ч.1 ст.9, ст.72, ч.1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити.
2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в м. Києві від 22.11.2024 №1361500704.
3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОЛЕНСКАЙ» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управлінням ДПС в м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.