Провадження № 2/734/148/26 Справа № 734/4286/25

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

24 березня 2026 року 	селище Козелець	

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Бузунко О. А.,
за участі секретаря судового засідання Шапки О. О.,
представника позивача - адвоката Гуц Н. М.,
відповідача ОСОБА_1 (у судовому засіданні 17.02.2026), 
представника відповідача - адвоката Григоренка М. В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про тлумачення заповіту,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року на адресу Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява  ОСОБА_2 до Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області про тлумачення заповіту.
Позов обґрунтовується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка за життя залишила заповіт 04.12.2008, що був посвідчений Велігошею Л. М., державним нотаріусом Остерської районної державної нотаріальної контори, та відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла  ОСОБА_2 земельну частку (пай) розміром 3,05 в умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності пайового господарства «Колос» та належало на час складення заповіту заповідачу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0233749. за станом на 2010 рік спадкодавець реалізувала своє право на виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), в результаті чого нею були отримані два державні акти на право власності на земельну ділянку, відомості про які не було зазначено у заповіті (не внесено змін до заповіту). Однак в 2010 році спадкодавця взамін сертифікату отримала два державних акти на право власності на земельні ділянки. З моменту отримання державних актів земельна частка (пай) як об?єкт правовідносин припинила своє юридичне існування.
Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадщини,  ОСОБА_2  отримала роз`яснення стосовно неможливості оформлення спадкових прав в досудовому порядку через нечіткість у заповіті щодо найменування майна, з огляду на що позивачка звернулася до суду з метою тлумачення заповіту. 
Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року було замінено неналежного відповідача Остерську міську раду Чернігівського району Чернігівської області на належного – ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. 
Відповідач ОСОБА_1 надав суду відзив по суті спору, з якого слідує, що він є сином померлої ОСОБА_3 , та зазначив, що довгий час ОСОБА_3 проживала з ним. В заповіті ОСОБА_3 визначила, що з належного їй майна лише право на земельну частку пай вона заповідала позивачці, визначила, чим посвідчено таке право - Сертифікатом на право на земельну частку (пай), отримане право власності на земельні ділянки, власником яких вона може бути на час смерті в результаті реалізації нею права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, як майном на користь позивачки вона не розпорядилася, а тому підстави для ОСОБА_2 тлумачити заповіт щодо права власності на земельні ділянки відсутні. З даних підстав вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні.
У судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити. 
Відповідач (у судовому засіданні 17.02.2026) та його представник позов не визнали в повному обсязі, заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Додатково представник відповідача акцентував увагу суду, що в заповіті іде мова про земельну частку (пай) площею 3,05 га, в той час як загальна площа трьох земельних ділянок після виділення їх в натурі становить 2,50 га, що ще раз підтверджує те, що волевиявлення спадкодавця на спадкування земельних ділянок площею 2,50 га не було здійснене. 
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши усі надані докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що Подільським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місту Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19 червня 2024 року складено актовий запис № 165 та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
З матеріалів спадкової справи № 51/2024 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що 22 жовтня 2024 року позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину, звернувшись до Остерської державної нотаріальної контори із заявою про її прийняття.
З матеріалів спадкової справи № 51/2024 також вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 також прийняв ОСОБА_1 , який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом.
24 грудня 2008 року ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Остерської районної державної нотаріальної контори, за змістом якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження:
«1. Із належного мені майна право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності пайового господарства «Колос» розміром 3,05 в умовних кадастрових гектарах, належного на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН 0233749, виданого Козелецькою РДА 20.07.1996 року – заповідаю ОСОБА_2 . 
Усе інше майно, що буде мені належати на день смерті, де б воно не було і з чого воно не складалось, а також все інше, на що я за законом буду мати право – заповідаю своїм синам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ».
Заповіт на день відкриття спадщини не змінено і не скасовано. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22 жовтня 2024 року встановлено, що зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 1866 заповіт від імені ОСОБА_3 чинний.
10 вересня 2025 року державний нотаріус Остерської районної державної нотаріальної контори Велігоша Л.М. на імя ОСОБА_2 надала роз`яснення, зі змісту якого вбачається, що в тексті заповіту значиться право на земельну частку пай, що має відмінність від поняття земельної ділянки та дає підстави нотаріусу вважати незрозумілим розпорядження спадкодавця, викладене у заповіті. Неточності у заповіті щодо найменування майна, яке передається у спадщину, можуть бути усунуті шляхом тлумачення заповіту. У вказаному листі також міститься інформація, що один зі спадкоємців за заповітом помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В ході розгляду справи представники сторін не заперечували, що між спадкоємцями померлої ОСОБА_3 існує спір щодо тлумачення заповіту на ім`я ОСОБА_2 , оскільки кожний його тлумачить по своєму.
Судом встановлено, що на час складення заповіту 04 грудня 2008 року спадкодавцю ОСОБА_3 належала земельна часка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності пайового господарства «Колос» розміром 3,05 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (за місцевості).
З Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) вбачається, що ОСОБА_3 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0233749 на 3,05 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у власності пайового господарства «Колос».
17 травня 1996 року на підставі Розпорядження Козелецької районної державної адміністрації «Про затвердження розрахунків вартості земельної частки та її розміру» було затверджено розрахунки вартості земельної частки (паю), її розміру в умовних кадастрових гектарах по колективних сільськогосподарських підприємствах, зокрема, по підприємству «Колос». Відповідно до додатку № 21 до вказаного Розпорядженням розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 3,05 га. 
З архівного витягу з Розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 6 жовтня 2010 року № 733 «Про передачу земельних ділянок, в розмірі земельної частки (паю), безоплатно у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» вбачається, що ОСОБА_3 було безоплатно передано земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю), у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП «Колос» та надано дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку взамін сертифікатів на земельну частку (пай) на території Остертської міської ради Козелецького району Чернігівської області: пай № НОМЕР_2 , рілля, площа 2,0545 га; пай № НОМЕР_3 , сіножать, площа 0,3752 га; пай № НОМЕР_4 , пасовище, площа 0,0705 га.
22 грудня 2010 року на ім`я ОСОБА_3 на підставі Розпорядження № 733 Козелецької районної державної адміністрації від 06 жовтня 2010 року видано державні акти на:
1) земельну ділянку площею 2,4297 га, розташовану на території Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок – площею 0,3752 га, кадастровий номер 7422010400:31:288:0367, та площею 2,0545 га, кадастровий номер 7422010400:31:296:0553, 
2) земельну ділянку площею 0,0705 га, кадастровий номер 7422086500:33:114:0560, розташовану на території Одинцівської міської ради Козелецького району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам – власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Суд зауважує, що при розпаюванні земельних ділянок не передбачено жодних обмежень чи заборон обміну сертифіката на земельний пай в тому числі й на декілька земельних ділянок з різним цільовим призначенням. З урахуванням даного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки є очевидно та підтверджується обставинами справи, що ОСОБА_3 , заповідаючи ОСОБА_2 земельну частку (пай), мала на увазі земельні ділянки розміром 0,0705 га кадастровий номер 7422086500:33:114:0560, розташовану на території Одинцівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, 2,4297 га кадастрові номери 7422010400:31:29:0553, 7422010400:31:288:00367, розташовані на території Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, належні померлій на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії ЯЗ № 275670, виданий 22.12.2010 року, та ЯЗ №275882, виданий 22.12.2010.
Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 Цивільного кодексу України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої, другої статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1256 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України.
Частиною четвертою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 172/1159/20 (провадження № 61-14612св21) вказано, що у частинах третій та четвертій статті 213 Цивільного кодексу України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 Цивільного кодексу України. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
У постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №467/356/19 (провадження №61-8685св20) зазначено, що відповідно до частини другої статті 1256 Цивільного кодексу України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача.
У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №576/2742/18 (провадження №61-10712св19) зазначено, що на нинішній час, як і на час складення заповіту, загальновживаним є поняття земельного паю як земельної ділянки отриманої внаслідок розпаювання земель. При розпаюванні земельних ділянок не передбачено жодних обмежень чи заборон обміну сертифіката на земельний пай на декілька земельних ділянок з різним цільовим призначенням.
У постанові КЦС ВС від 16.02.2022 у справі №; 136/1124/19 суд дійшов до висновку, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Загальноприйнятим є використання поняття «земельний пай» не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а й як земельна ділянка, отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі). У разі, якщо заповідач реалізував право на земельну частку (пай) та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, і за життя не склав нового заповіту чи не скористався правом на внесення змін до заповіту, то заповіт, у якому заповідач розпорядився правом на земельну частку (пай), не втрачає чинність на підставі частини четвертої статті 1236 Цивільного кодексу України, а визначення спадкоємців на земельну ділянку має відбуватися згідно з цим заповітом;
Враховуючи вищевказане, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що заповідач мала намір заповісти належне їй за життя майно ОСОБА_2 , а відповідно вважає доведеними вимоги позивачки про тлумачення заповіту, що воля заповідача була спрямована саме на передання позивачці земельної частки (паю), яка в подальшому трансформувалася в земельні ділянки розміром 0,0705 га, кадастровий номер 7422086500:33:114:0560, розташовану на території Одинцівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, 2,4297 га, кадастрові номери 7422010400:31:29:0553, 7422010400:31:288:00367, розташовані на території Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, належні померлій на підставі Державних актів на право приватної власності на землю серії ЯЗ № 275670, виданий 22.12.2010 року, та ЯЗ №275882, виданий 22.12.2010.
Суд ухвалюючи рішення, враховує необхідність тлумачити заповіт на користь волевиявлення спадкодавця у разі зміни документів, що посвідчують право на землю (земельну частку (пай), земельну ділянку), що мало місце в межах розгляду справи.
При цьому, до тверджень представника відповідача стосовно розбіжності площі земельної частки (паю) від земельних ділянок, виділених в натурі, суд ставиться критично, оскільки умовний кадастровий гектар не є виміром площі, оскільки це умовна розрахункова одиниця, що відображає вартісну характеристику земельної ділянки. Розмір земельних часток (паїв) в умовних кадастрових гектарах, як і вартість земельної частки (паю), є рівною для всіх членів КСП, але при виділенні земельної частки в натурі (на місцевості) розмір земельної ділянки в фізичних гектарах буде залежати від якості ґрунтового покрову, капітальних вкладень у покращення плодючості ґрунту тощо.Отже, фізично виділити в натурі (на місцевості) земельну ділянку в розмірі, який визначено в умовних кадастрових гектарах, відповідно до заявлених вимог, неможливо.
Враховуючи встановлені обставини справи, дослідивши докази на предмет належності, допустимості та достатності в їх системному взаємозв`язку між собою позов підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Керуючись статтями 2, 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 213 Цивільного кодексу України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про тлумачення заповіту задовольнити. 
Встановити, що зміст заповіту, складеного та посвідченого Велігошею Л. М., державним нотаріусом Остерської районної державної нотаріальної контори, від 04 грудня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла земельну частку (пай) розміром 3,05 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності пайового господарства «Колос», належного на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0233749, необхідно розуміти так:
спадкодавець – ОСОБА_3 , заповіла ОСОБА_2 : 
1) земельну ділянку площею 2,4297 га, розташовану на території Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок – площею 0,3752 га, кадастровий номер 7422010400:31:288:0367, та площею 2,0545 га, кадастровий номер 7422010400:31:296:0553, 
2) земельну ділянку площею 0,0705 га, кадастровий номер 7422086500:33:114:0560, розташовану на території Одинцівської міської ради Козелецького району Чернігівської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.
Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 /,
Відповідач:  ОСОБА_1 / АДРЕСА_2 /.

Повний текст рішення складено 26 березня 2026 року.

Суддя          Олена БУЗУНКО