ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/23277/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року (суддя Царікова О.В., повне судове рішення складено 11 грудня 2025 року) в справі № 160/23277/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ) про:
визнання протиправним та скасування рішення про відмову призначити і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 
зобов`язання зарахувати до страхового стажу на посадах, робота яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01 березня 2002 року по 04 вересня 2003 року та з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2018 року, повторно розглянути його заяву від 03 липня 2025 року про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову призначити і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день його призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу на посадах, робота яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е” - “ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” періоди роботи з 01.03.2002 по 04.09.2003 та з 01.09.2008 по 31.08.2018, нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
За наявними в пенсійній справі документами страховий стаж, який дає право на призначення грошової допомоги ОСОБА_1 , становить 24 роки 02 місяці 26 днів. До пільгового стажу не враховано періоди роботи з 01 березня 2002 року по 04 вересня 2003 року та з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2018 року, оскільки в довідці форми ОК-5 прослідковуються роботи в інших організаціях, а тому відсутні підстави для зарахування вищезазначених періодів роботи позивача до стажу роботи, який дає право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058. 
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення призначення грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.
За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області заяву розглянуто, та винесено рішення від 10.07.2025 №046350019704 про відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій з огляду на незарахування до спеціального стажу періоду роботи: з 01.03.2002 по 04.09.2003 та з 01.09.2008 по 31.08.2018, оскільки у довідці форми ОК 5 прослідковуються роботи в інших організаціях.
Щодо спірних періодів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.08.1989 містяться наступні записи:
- 15.08.1989 прийнятий на посаду вчителя фізкультури Чернявщинської середньої школи Павлоградського району на підставі наказу №52-к від 10.08.1989 (запис №1);
- 22.08.2012 переведений на посаду вчителя фізкультури Чернявщинської середньої загальноосвітньої школи I-III ступенів Юр`ївської районної ради Дніпропетровської області на підставі наказу №80/1-к від 22.08.2012 (запис №2);
- Заклад перейменовано на КЗО “Чернявщинська загальноосвітня школи I-III ступенів Юр`ївської районної ради Дніпропетровської області” на Чернявщинський ліцей Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області (запис №5);
- 15.08.2022 назву посади змінено на вчитель закладу загальної середньої освіти на підставі наказу №48-к від 15.08.2022 (запис №7).
Врахувавши, що посада «вчитель» відноситься до педагогічних посад відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963, суд першої інстанції вважав, що стаж роботи позивача на посаді вчителя фізкультури Чернявщинської середньої загальноосвітньої школи I-III ступенів Юр`ївської районної ради Дніпропетровської області має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки зазначена посада прямо передбачена Переліком № 909.
Стосовно не зарахування до спеціального стажу періоду роботи: з 01.03.2002 по 04.09.2003 та з 01.09.2008 по 31.08.2018 з підстав наявності у довідці форми ОК-5 інформації про роботу в інших організаціях суд першої інстанції зазначив таке.
ОСОБА_1 у періоди за 2003 рік, 2008-2018 роки працював в інших закладах: Селянське (фермерське) господарство “Оріль”, Юріївська дитячо-юнацька спортивна школа Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, проте цей період не підлягає зарахуванню, оскільки в матеріалах справи відсутні довідки, що підтверджують роботу позивача на вказаних роботах із зазначенням умов роботи.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що зарахуванню до педагогічного стажу позивача, що дає право на призначення пенсії на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підлягає період з 01.03.2002 по 04.09.2003 та з 01.09.2008 по 31.08.2018 (робота в Чернявщинському ліцею Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області), що сукупно становить більше, ніж 35 років стажу, передбаченого пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що є достатнім для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.
Врахувавши, що у позивача достатньо стажу для призначення та виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами е - ж статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», наступні періоди: з 01.03.2002 по 04.09.2003 та з 01.09.2008 по 31.08.2018 на посаді вчителя в Чернявщинському ліцею Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області та нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з травня 2025 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. 
ОСОБА_1 03 липня 2025 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.
Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 10 липня 2025 року №046350019704, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. 
До спеціального стажу не зараховано період роботи з 01 березня 2002 року по 04 вересня 2003 року та з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2018 року, оскільки у довідці форми ОК-5 прослідковуються роботи в інших організаціях.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) встановлено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788-ХІІ) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. 
Пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі – Порядок № 1191). 
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі – Перелік №909).
Згідно з пунктом 4 Порядку №1191 страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
Пункт 5 Порядку №1191 визначає, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" – "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків – 35 років, для жінок – 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Таким чином, призначення грошової допомоги здійснюється за сукупністю умов: досягнення пенсійного віку, праця у закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» ст. 55 Закону № 1799-ХІІ (для чоловіків - 35 років) на таких посадах, не отримання на час призначення пенсії за віком будь-якої пенсії.
При цьому до страхового стажу, що визначає право особи на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи виключно в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ.
Спірним в цій справі є питання наявності у позивача права на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV через відсутність у позивача передбаченого цією нормою страхового стажу (35 років) у закладах та установах державної або комунальної форми власності.
Переліком № 909 установлено відповідний перелік закладів освіти і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, зокрема, у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах - директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи; у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Згідно із статтею 4 Закону України «Про позашкільну освіту» від 22 червня 2000 року № 1841-III (далі - Закон № 1841-ІІІ) позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.
Відповідно до пункту 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №433 від 06 травня 2001 року, (далі - Перелік № 433) початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші), відносяться до позашкільних навчальних закладів.
Пунктом 6 Переліку № 433 початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші), відносяться до позашкільних навчальних закладів.
Згідно зі статтею 21 Закону № 1841-ІІІ педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
Посади, на яких працювала позивач (вчитель фізкультури середньої школи, середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів) передбачена Переліком № 909.
Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 15 серпня 1989 року підтверджено роботу позиивача на посаді вчителя фізкультури Чернявщинської середньої школи Павлоградського району, Чернявщинської середньої загальноосвітньої школи I-III ступенів Юр`ївської районної ради Дніпропетровської області (КЗО «Чернявщинська загальноосвітня школи I-III ступенів Юр`ївської районної ради Дніпропетровської області” на Чернявщинський ліцей Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області). 
Отже, позивач працював на зазначеній посаді у спірний період, що підтверджено трудовою книжкою, тому періоди мають бути враховані у стажі роботи, що дає право на призначення позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що передбачена підпунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
Єдиним доводом апелянта у спростування висновків суду першої інстанції є відсутність у позивача спеціального стажу (35 років), адже такий стаж становить 24 роки 02 місяці 26 днів, а до спеціального стажу не враховано періоди роботи з 01 березня 2002 року по 04 вересня 2003 року та з 01 вересня 2008 року по 31 серпня 2018 року, оскільки в довідці форми ОК-5 прослідковуються роботи в інших організаціях, тому відсутні підстави для зарахування вищезазначених періодів роботи позивача до стажу роботи, який дає право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV. 
Дійсно, за інформацією, наявною у довідці форми ОК-5, ОСОБА_1 у періоди за 2003 рік, 2008-2018 роки працював в інших закладах, а саме у Селянському (фермерському) господарстві «Оріль», Юріївській дитячо-юнацькій спортивній школі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області.
Разом з тим, положеннями Закону № 1788-ХІІ не передбачено зарахування до страхового чи спеціального стажу періоду роботи за основним місцем та за сумісництвом одночасно. 
Подібна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 вересня 2022 року у справі №580/4885/20.
Відтак, оскільки періоди роботи позивача за сумісництвом не зараховуються одночасно до страхового та спеціального стажу за основним місцем роботи, факт роботи за сумісництвом не заважає до зарахування до спеціального стажу спірного періоду роботи для цілей визначення права на призначення позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, що передбачена підпунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV.
Відповідно, суд погоджує висновок першої інстанції про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день його призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, а також обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до спеціального стажу періоду роботи з 01.03.2002 по 04.09.2003 та з 01.09.2008 по 31.08.2018, нарахувати та виплатити наведену грошову допомогу.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача – зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах. 
Частинами третьою - четвертою статті 245 КАС України установлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд зазначає, що в розглядуваному випадку відсутні підстави вважати, що повноваження органу Пенсійного фонду у питанні призначення грошової допомоги є дискреційними, позаяк для прийняття рішення на користь позивача виконано усі умови, визначені законом, й прийняття рішення про призначення грошової допомоги не передбачає право відповідача діяти на власний розсуд.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року в справі № 160/23277/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2025 року в справі № 160/23277/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 17 березня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов