ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/16317/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального підприємства “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади”, Центру оцінювання функціонального стану особи про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального підприємства “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” (далі – ЕКОПФО КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади”, експертна команда, відповідач 1), Центру оцінювання функціонального стану особи (далі також – Центр, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ЕКОПФО КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” від 20.06.2025 №177/25/2580/Р, яким позивачу відмовлено у встановленні (поновленні) групи інвалідності; зобов`язання Центру оцінювання функціонального стану особи провести повторне оцінювання повсякденного функціонування особи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач раніше мав встановлену III групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, а строк інвалідності був визначений до 01.06.2025 року. 20.06.2025 року під час повторного оцінювання експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи прийнято рішення про відмову у подальшому встановленні групи інвалідності.
Представник позивача зазначає, що позивач страждає на хронічне системне захворювання - серопозитивний ревматоїдний артрит із ураженням численних суглобів верхніх і нижніх кінцівок, що підтверджується консультативними висновками спеціалістів, виписками з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, результатами інструментальних обстежень. Крім того, вказує на наявність супутніх захворювань, зокрема дисциркуляторної енцефалопатії, церебрального атеросклерозу, остеохондрозу хребта, а також судинних порушень нижніх кінцівок, що у сукупності з основним діагнозом істотно впливають на його працездатність та повсякденне функціонування.
На думку сторони позивача, експертною командою при прийнятті рішення не було належним чином враховано клінічні висновки спеціалістів, зокрема висновок ревматолога від 28.03.2025 року, а також не надано оцінки медичній документації щодо прогресуючого перебігу захворювання та стійких функціональних обмежень. Позивач вважає, що рішення прийнято з порушенням принципів повноти, об`єктивності та всебічності оцінювання стану здоров`я особи.
Обґрунтовуючи свої вимоги, представник позивача посилається на положення Закону України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” від 06.10.2005 №2961-IV, яким визначено поняття особи з інвалідністю та обмеження життєдіяльності, а також на Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи” від 19.12.2024 №4170-IX, яким запроваджено нову систему оцінювання повсякденного функціонування особи замість медико-соціальних експертних комісій. Також посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи”, якою затверджено Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи та Критерії встановлення інвалідності, відповідно до яких має визначатися ступінь обмеження життєдіяльності.
Крім того, представник позивача зазначає, що позивачем подавалась скарга до Центру оцінювання функціонального стану особи з метою адміністративного оскарження рішення експертної команди, однак належного перегляду рішення не відбулося.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позов відповідач 1 - ЕКОПФО КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” заперечує проти задоволення позову та вказує, що оцінювання стану здоров`я позивача проведено відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 та Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. За результатами оцінювання встановлено легкий ступінь обмеження життєдіяльності, який не відповідає критеріям встановлення групи інвалідності.
Експертна команда також зазначає, що суд не наділений повноваженнями здійснювати власну медичну оцінку стану здоров`я особи, оскільки такі питання належать до компетенції спеціалізованих органів. На підтвердження цієї позиції відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.09.2018 у справі №804/800/16, від 29.12.2021 у справі №638/2723/16-а, від 12.10.2021 у справі №280/4820/19 та від 30.04.2021 у справі №160/12235/19, згідно з якими суд перевіряє дотримання процедури прийняття рішення, але не підміняє собою орган медико-соціальної експертизи.
На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову внаслідок його необґрунтованості.
Відповідач 2 - Центр оцінювання функціонального стану особи у поданому відзиві також просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач не надав належних доказів подання скарги на рішення експертної команди. Відповідач наголошує, що відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, фіскальний чек сам по собі не підтверджує зміст вкладення поштового відправлення. У разі подання документів в електронній формі вони мають відповідати вимогам Закону України “Про електронні документи та електронний документообіг” та Закону України “Про електронні довірчі послуги”.
Крім того, відповідач 2 посилається на положення статей 72, 74, 76, 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) щодо належності, допустимості та достатності доказів та обов`язку сторін доводити обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення.
Натомість наголошує, що Центр скарги, оформленої та направленої належним чином, на рішення ЕКОПФО КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” від 20.06.2025 №177/25/2580/Р не отримував, та у відповідних журналах реєстрація скарги від позивача відсутня.
Ухвалою суду від 16.02.2026 витребувано у сторін (позивача та відповідача 2) докази, що стосуються факту подання позивачем скарги на рішення експертної команди, її отримання Центром оцінювання функціонального стану особи та результатів її розгляду (у разі здійснення такого розгляду).
У додаткових поясненнях відповідач 1 вказує на пропущення позивачем 40-денного строку подання скарги на рішення експертної команди, встановленого пунктом 60 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338. Тобто позивач формально вжив заходів досудового врегулювання спору шляхом подання скарги до Центру оцінювання функціонального стану особи, але фактично не вчинив ніяких дій для того, щоб така скарга була прийнята та розглянута.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.
28.05.2024 ОСОБА_1 проходив медичний огляд у Волинському обласному бюро медико-соціальної експертизи, Луцька міська МСЕК, за результатами якого позивачу встановлено III групу інвалідності на строк до 01.06.2025, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 590930 від 28.05.2024.
У подальшому позивача направлено до КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” для чергового оцінювання повсякденного функціонування особи (направлення від 14.05.2025 №d5f4f7a1-94e5-4cf6-869e-319491b4cc6c).
Відповідно до національного класифікатора НК 025:2021 “Класифікатора хвороб та споріднених проблем здоров`я”, основним діагнозом, за яким ОСОБА_1 направлено для такого оцінювання, був визначений такий діагноз: М05.80 – Інший серопозитивний ревматоїдний артрит, множинні локалізації, а супутніми діагнозами були визначені наступні: К29.50 – Хронічний гастрит, неуточнений, без згадки про кровотечу; М42.10 – Остеохондроз хребта у дорослих, множинні відділи хребта; 167.8 – Інші уточнені цереброваскулярні хвороби.
Огляд позивача був проведений 20.06.2025 очно в закладі охорони здоров`я.
За результатами проведеного оцінювання повсякденного функціонування особи, а саме позивача ЕКОПФО КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” прийняла рішення від 20.06.2025 №177/25/2580/Р, яким відмовила у встановленні групи інвалідності.
Рішення обґрунтовано тим, що з огляду на наявність легкого ступеня обмеження життєдіяльності група інвалідності не встановлена на підставі постанови КМУ №1338 від 15.11.2024 (п. 16 рішення).
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача адвокат Зачепіло З.Я. 06.08.2025 подала до Державної установи “Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України” (Центру оцінювання функціонального стану особи) скаргу, однак вказану скаргу відповідач 2 не розглянув внаслідок пропущення строку на оскарження, про що свідчить лист від 30.09.2025 №4354/01-19.
У подальшому позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21.03.1991 №875-ХІІ “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” (далі - Закон №875-ХІІ, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Згідно із частиною першою статті 3 Закону №875-ХІІ інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За змістом частини другої статті 6 Закону №875-ХІІ особа (її уповноважений представник) має право оскаржити рішення медико-соціальної експертної комісії, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи в порядку адміністративного оскарження відповідно до Закону України “Про адміністративну процедуру” з урахуванням особливостей, встановлених Основами законодавства України про охорону здоров`я, та/або в судовому порядку.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2015 №2961-IV “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” (далі - Закон №2961-IV).
За визначенням, наведеним в абзаці четвертому частини першої статті 1 Закону №2961-IV інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи” (далі - Постанова №1338, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що до введення в дію Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи”:
з 1 січня 2025 року експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою (далі - експертні команди), до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
проведення оцінювання повсякденного функціонування особи організовується в кластерних та надкластерних закладах охорони здоров`я відповідно до Положення про експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
З моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи:
встановлення інвалідності повнолітнім особам, здійснення інших повноважень, прав і обов`язків, визначених Положенням про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, здійснюється експертними командами відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
розгляд направлень на медико-соціальні експертні комісії, що не завершений до моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій, припиняється зазначеними комісіями; розгляд зазначених направлень здійснюється експертними командами відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
перевірка обґрунтованості рішень та розгляд скарг на рішення медико-соціальних експертних комісій, прийнятих до моменту припинення їх повноважень, прав і обов`язків, проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому для перевірки обґрунтованості та/або оскарження рішень експертних команд відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
Згідно з положеннями п. 24 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого згадуваною Постановою №1338, експертні команди формуються та функціонують у кластерних та/або надкластерних закладах охорони здоров`я, а також за потреби та/або в разі відсутності затвердженої спроможної мережі закладів охорони здоров`я на території регіону в закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності (далі - заклади охорони здоров`я).
Перелік закладів охорони здоров`я комунальної форми власності визначається керівником обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації) та з обґрунтуванням надсилається на погодження до МОЗ.
Перелік закладів охорони здоров`я державної форми власності визначається МОЗ.
Під час розгляду справи члени експертної команди досліджують всі надані документи, а також відповідні медичні записи, що підтверджують стан здоров`я особи, щодо якої проводиться оцінювання, що містяться в електронній системі охорони здоров`я (п. 31 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи).
За результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства: ступеня обмеження життєдіяльності особи; потреби у продовженні тимчасової непрацездатності та у разі продовження тимчасової непрацездатності головуючий у справі формує медичний висновок про тимчасову непрацездатність відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом МОЗ; інвалідності, фіксації причин та часу її настання відповідно до документів, що це підтверджують; ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках); наявності медичних показань на право одержання особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю, яка має порушення опорно-рухового апарату, автомобіля і протипоказання до керування ним, що визначаються відповідно до переліку медичних показань і протипоказань, затвердженого МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики; потреби у постійному догляді; потреби в отриманні соціальної, психолого-педагогічної, професійної, трудової та/або фізкультурно-спортивної реабілітації; обсягів та видів необхідних допоміжних засобів реабілітації та/або медичних виробів; потреби в отриманні реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я та у разі визначення такої потреби головуючий формує електронне направлення для надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я відповідно до Порядку організації надання реабілітаційної допомоги у сфері охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1268 “Питання організації реабілітації у сфері охорони здоров`я”; ступеня стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений експертною командою у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого.
Після проведення оцінювання, прийняття та підписання в електронній системі рішення експертної команди на адресу електронної пошти особи, яка проходила оцінювання, надсилається витяг із рішення, що формується в електронній системі у зв`язку з прийнятим рішенням, та рекомендації у зв`язку з прийнятим рішенням, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (у разі встановлення інвалідності). У разі відсутності електронної пошти зазначені документи надсилаються протягом п`яти календарних днів засобами поштового зв`язку рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).
Рішення експертних команд щодо результатів оцінювання можуть бути оскаржені особами, яким було проведено таке оцінювання (далі - скаржник) (їх уповноваженими представниками), в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або до адміністративного суду (пункт 57 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи).
Відповідно до пунктів 58-59 цього Порядку скарга на рішення експертної команди щодо результату оцінювання (далі - скарга) подається скаржником (його уповноваженим представником): у паперовій формі до Центру оцінювання функціонального стану особи; в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив.
Розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи.
Як визначено у пункті 60 наведеного Порядку, скарга може бути подана протягом 40 календарних днів з дня надсилання витягу з рішення експертної команди, що оскаржується, скаржнику (його уповноваженому представнику).
У разі пропуску з поважних причин (відрядження, що підтверджується наказом роботодавця; тимчасової непрацездатності, що підтверджується медичним висновком про тимчасову непрацездатність чи листком непрацездатності, або проходження військової служби (служби), що підтверджується листом з військової частини, органу (підрозділу) поліції, цивільного захисту) строку подання скарги скаржник (його уповноважений представник) може звернутися до Центру оцінювання функціонального стану особи з клопотанням про поновлення строку подання скарги, в якому містяться відомості, зазначені в додатку 2. Таке клопотання може бути подано протягом 10 робочих днів з дня припинення обставин, що були поважною причиною пропуску строку подання скарги, але не пізніше ніж протягом одного року з дня прийняття рішення експертної команди, що оскаржується.
Клопотання про поновлення строку подання скарги подається скаржником (його уповноваженим представником) у паперовій формі до Центру оцінювання функціонального стану особи або в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив. До клопотання про поновлення строку подання скарги додаються копії документів, що підтверджують наявність поважних причин пропуску строку подання скарги. У разі подання клопотання уповноваженим представником скаржника до нього додаються документи, що підтверджують повноваження такого уповноваженого представника.
У разі відсутності або недостатності обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку подання скарги Центр оцінювання функціонального стану особи відмовляє в поновленні такого строку.
Не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів з дня отримання клопотання про поновлення строку подання скарги:
у разі подання клопотання в паперовій формі - Центр оцінювання функціонального стану особи надсилає повідомлення про поновлення строку подання скарги або повідомлення про відмову в поновленні строку подання скарги рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) скаржника (його уповноваженого представника), зазначену у відповідному клопотанні;
у разі подання клопотання в електронній формі - повідомлення про поновлення строку подання скарги або повідомлення про відмову в поновленні строку подання скарги відображається в електронній системі для лікаря, який направив, про що він невідкладно повідомляє скаржнику (його уповноваженому представнику).
Скарга, строк подання якої пропущено з поважних причин, подається протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про поновлення такого строку.
За приписами пункту 61 цього Порядку, скарга, подана з порушенням строку подання без поважних причин, залишається без розгляду. 
Рішення експертної команди щодо результату оцінювання, скарга на яке залишена без розгляду відповідно до цього пункту, не може повторно оскаржуватися в порядку адміністративного оскарження до Центру оцінювання функціонального стану особи.
Спірні правовідносини у даній справі стосуються правомірності/протиправності рішення ЕКОПФО КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” від 20.06.2025 №177/25/2580/Р, яким позивачу відмовлено у встановленні (поновленні) групи інвалідності.
Розглядаючи дану справу суд враховує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №490/9823/16-ц сформований висновок про те, що спір про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених МСЕК, є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. 
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 у справі №821/1524/17 медико-соціальна експертна комісія є суб`єктом владних повноважень лише у вертикальних відносинах з особами, стосовно яких прийняте відповідне рішення.
Одночасно суд звертає увагу, що при розгляді по суті спору у справах, у яких оспорюються рішення про непідтвердження встановленої групи інвалідності, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку щодо наявності/відсутності підстав для встановлення інвалідності виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність оскаржуваного рішення виключно в межах дотримання процедури прийняття конкретного рішення.
Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №817/820/16, від 17.12.2018 у справі №819/3211/15, від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, від 30.11.2020 у справі №200/14695/19-а, від 30.04.2021 у справі №160/12235/19.
Представник позивача стверджує, що оскаржуване рішення відповідача є невмотивованим, не містить належного обґрунтування та правової оцінки обставин, оскільки не враховує всі наявні медичні документи позивача, які підтверджують необхідність встановлення йому групи інвалідності.
Надаючи оцінку таким твердженням сторони позивача, суд враховує наступне. 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
У постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
У постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі №420/14943/21 зазначено, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
На спірні правовідносини, в тому числі, поширюється дія Закону України від 17.02.2022 №2073-IX “Про адміністративну процедуру”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону №2073-IX одним із принципів адміністративної процедури є принцип обґрунтованості. 
Статтею 8 цього ж Закону визначено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону. Якщо адміністративний орган змінює оцінку та висновки в однакових чи подібних справах, він зобов`язаний надати належне обґрунтування такої зміни.
У витязі з рішення експертної команди від 20.06.2025 №177/25/2580/Р в якості обґрунтування рішення зазначено, що з огляду на наявність легкого ступеня обмеження життєдіяльності група інвалідності не встановлена на підставі постанови КМУ №1338 від 15.11.2024.
На переконання суду, вказане рішення явно не є ні вмотивованим, ні обґрунтованим, оскільки зі змісту наведеного неможливо зрозуміти причини, підстави та обставини, виходячи з яких відповідачем було прийняте оскаржуване рішення.
Суд звертає увагу на те, що попередньо група інвалідності (третя з 01.05.2024 до 01.06.2025) встановлена позивачу Волинським обласним бюро медико-соціальної експертизи, Луцькою міською МСЕК, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 590930 від 28.05.2024.
До того ж, основним діагнозом, за яким ОСОБА_1 направлено для оцінювання повсякденного функціонування особи, був визначений такий діагноз: М05.80 – Інший серопозитивний ревматоїдний артрит, множинні локалізації, а супутніми діагнозами були визначені наступні: К29.50 – Хронічний гастрит, неуточнений, без згадки про кровотечу; М42.10 – Остеохондроз хребта у дорослих, множинні відділи хребта; 167.8 – Інші уточнені цереброваскулярні хвороби.
На підтвердження цього позивач долучив ряд медичних документів, якими ОСОБА_1 підтверджено таке захворювання. 
Зокрема, згідно з консультаційним висновком спеціаліста (сімейного лікаря) КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” амбулаторії загальної практики-сімейної медицини №1 від 02.04.2024, встановлений діагноз: Інший серопозитивний ревматоїдний артрит, множинні локалізації; ревматоїдний артрит, серопозитивний РФ І Anti ССР поліартрит з ураженням суглобів кистей рук, стоп, колінних суглобів. Рент. Ст. ІІ, помірна активність. ФНС-ІІ. Зазначене також підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 1028\16 від 02.04.2025.
Консультаційним висновком спеціаліста (лікаря-невропатолога) цього медичного закладу від 24.04.2025 встановлено діагноз: 167.8 Інші уточнені цереброваскулярні хвороби.
Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста (лікаря-рентгенолога) КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” від 28.03.2025, встановлено діагноз: ревматоїдний артрит обох кистей рук, ІІ (друга) Б. 
Консультаційним висновком спеціаліста цього медичного закладу від 27.05.2025 встановлено діагноз: 167.8 Інші уточнені цереброваскулярні хвороби; дисциркуляторна енцефалопатія І стю із кохлеарним та вестибуло-атактичним синдромами, цефалгічним с-мом; церебральний атеросклероз; остеохондроз грудного відділу хребта.
Разом з тим зі змісту спірного рішення не вбачається, що такі документи були належним чином проаналізовані. Рішення не містить жодного посилання на конкретні медичні показники, не відображає оцінку їх значення та не пояснює причин відхилення доводів позивача.
Суд звертає увагу, що позивачу за результатами попереднього огляду медико-соціальною експертною комісією було встановлено III групу інвалідності. Разом з тим оскаржуване рішення експертної команди не містить жодних відомостей про зміну або покращення стану здоров`я позивача порівняно з періодом, коли така група інвалідності була встановлена. У спірному рішенні відсутній аналіз медичних документів у динаміці, не наведено медичних показників чи інших обставин, які б свідчили про відновлення функцій організму або зменшення ступеня функціональних порушень. Фактично відповідач обмежився загальним посиланням у рішенні на “легкий ступінь обмеження життєдіяльності”, не пояснивши, з яких підстав та на підставі яких медичних даних зроблено висновок про відсутність підстав для встановлення (поновлення) інвалідності.
Суд звертає увагу на те, що прийняття спірного рішення без урахування стану здоров`я позивача, без дослідження характеру захворювання та наявних медичних документів, суперечить вимогам згадуваних вище положень чинного законодавства. 
Як уже вказано судом вище, встановлення позивачу групи інвалідності входить до повноважень відповідача 1, а перевірка входить до повноважень відповідача 2. Однак, на переконання суду, відповідач 1 прийняв рішення про позбавлення позивача такого статусу, без врахування медичних критеріїв та належної мотивації прийнятого рішення. 
Суд наголошує, що у контексті спірних відносин належне дотримання процедури оцінювання повсякденного функціонування особи є фундаментальним показником правомірності прийнятого рішення, оскільки за умови протилежного нівелюється сенс законодавчого врегулювання такої процедури.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 6 КАС України.
Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції” від 17.07.1997 №475/97-ВР, який набрав чинності з 11.09.1997, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), взявши на себе зобов`язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 70 рішення від 20.10.2011 у справі “Рисовський проти України” (заява №29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу “належного урядування”. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах “Беєлер проти Італії” [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, “Онер`їлдіз проти Туреччини” [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, “Megadat.com S.r.l. проти Молдови” (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і “Москаль проти Польщі” (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах “Лелас проти Хорватії” (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і “Тошкуце та інші проти Румунії” (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах “Онер`їлдіз проти Туреччини” (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та “Беєлер проти Італії” (Beyeler v. Italy), п. 119).
У пункті 71 цього рішення зазначено, що принцип “належного урядування”, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі “Москаль проти Польщі” (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу “помилку” не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі “Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки” (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі “Лелас проти Хорватії” (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі “Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки” (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі “Ґаші проти Хорватії” (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007, та у справі “Трґо проти Хорватії” (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009).
З урахуванням встановлених вище фактичних обставин справи, суд погоджується з доводами сторони позивача щодо недотримання відповідачем 1 принципу належного урядування під час прийняття спірного рішення з огляду на порушення процедури його ухвалення.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення ЕКОПФО КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” від 20.06.2025 №177/25/2580/Р.
Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи зміст позовних вимог, дискрецію відповідача 1 в частині визначення підстав для встановлення особі відповідної групи інвалідності, суд приходить висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде покладення на відповідача 1 обов`язку повторно здійснити оцінювання повсякденного функціонування ОСОБА_1 та прийняти обґрунтоване рішення.
Щодо вимог позивача до Центру оцінювання функціонального стану особи, то суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що скарга позивача (його представника) подана з пропуском строку, встановленого пунктом 60 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою КМУ №1338 від 15.11.2024.
Позивачем (його представником) не доведено наявності поважних причин пропуску строку для подання такої скарги.
Пункт 60 Порядку прямо передбачає строк адміністративного оскарження, а залишення скарги без розгляду у разі його пропуску відповідає визначеній процедурі.
З огляду на це суд не вбачає підстав для зобов`язання Центру оцінювання функціонального стану особи провести повторне оцінювання повсякденного функціонування особи, оскільки він діяв у межах наданих йому повноважень.
Сам факт скасування первинного рішення експертної команди не є автоматичною підставою для задоволення позовних вимог до відповідача 2.
Відтак, в задоволенні позовних вимог до відповідача 2 слід відмовити.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України як розподілити між сторонами судові витрати, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” (юридичної особи, при якій діє відповідач 1) слід стягнути 1211,20 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 30.07.2025 №0.0.4479166305.1.
Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з КП “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” в повному обсязі, оскільки часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права, обраного судом.
Керуючись статтями 241-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального підприємства “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” від 20.06.2025 №177/25/2580/Р.
Зобов`язати Експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального підприємства “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” повторно здійснити оцінювання повсякденного функціонування ОСОБА_1 та прийняти обґрунтоване рішення.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” (43008, Волинська область, місто Луцьк, проспект Відродження, будинок 13; ідентифікаційний код 01982985) судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач 1: Експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального підприємства “Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади” (43008, Волинська область, місто Луцьк, проспект Відродження, будинок 13).
Відповідач 2: Центр оцінювання функціонального стану особи (49027, Дніпропетровська область, місто Дніпро, провулок Феодосія Макаревського, будинок 1А; ідентифікаційний код 03191673).

Суддя Н. В. Стецик