Справа № 133/4876/25
Провадження № 22-ц/801/791/2026
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дем`янова Ж. М.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року	Справа № 133/4876/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Оніщука В.В., Рибчинського В.П.,
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 133/4876/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на його утриманні дитини,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 2.02.2026, постановлену у складі судді Дем`янова Ж.М. в приміщенні суду в м. Козятин, -

в с т а н о в и в :

26.12.2025 ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою в якій просив встановити факт, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ) знаходиться на утриманні заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт № НОМЕР_2 виданий 29.01.2021 органом 0520, РНОКПП : НОМЕР_3 ).
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 2.02.2026 відмовлено у відкритті провадження у справі № 133/4876/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування на його утриманні дитини.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції,  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу (вх. № 2030/26-вх від 18.02.2026) в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що відомості про батька ОСОБА_4 записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, а тому дитина фактично не має рідного батька, що виключає будь-які спірні правовідносини щодо участі у вихованні батька дитини; суд першої інстанції не зазначає, які негативні наслідки для матері дитини ОСОБА_2 може мати встановлення факту перебування на утриманні заявника неповнолітньої дитини.
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце її розгляду. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18, від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21.
Існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Отже, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, який базується на безспірності.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
У справі заявник просить встановити факт, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою його дружини, знаходиться на його утриманні. Метою встановлення факту заявник визначив можливість надання права на відстрочку від призову на військову службу ід час мобілізації. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові ВС від 17.12.2025 у справі № 519/1155/24 зазначено, що факт утримання дітей не біологічним батьком, а вітчимом не може встановлюватись у безспірному порядку, в тому числі на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дітей. Крім того, слід враховувати, що доведення факту утримання дітей вітчимом може бути пов`язаним із настанням (існуванням) обставин, за яких мати дітей не виконує (неналежним чином виконує) свої батьківські обов`язки, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків та безумовно впливає на права й інтереси матері, зокрема, щодо наявності правового статусу одинокої матері, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. З огляду на зазначене, у такому випадку, наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі матері у матеріальному забезпеченні (утриманні) дітей та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні, а також її правового статусу одинокої матері, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 18.10.2024 у справі № 613/1674/23, від 6.11.2024 у справі № 468/1025/23, від 4.12.2024 у справі № 551/812/23.
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову у відкритті провадження у справі на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, оскільки факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, зокрема, спір щодо участі матері у матеріальному забезпеченні (утриманні) дитини.
Так, відповідно до ч.1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. 
Відповідно до ст. 180 СК України обов`язок утримувати дитину покладено на батьків. 
Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Заявляючи про встановлення факту утримання неповнолітньої падчерки, заявнику необхідно буде довести, що мати дитини не може з поважних причин надавати їй належного утримання, що у свою чергу не є безспірним фактом та підлягає встановленню в порядку позовного провадження.
З огляду на зазначене, у справі наявний спір про право, зокрема, спір щодо участі матері у матеріальному забезпеченні (утриманні) дитини та/або ухилення від участі у матеріальному забезпеченні/утриманні, а також її правового статусу одинокої матері, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що відомості про батька ОСОБА_4 записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, а тому дитина фактично не має рідного батька, що виключає будь-які спірні правовідносини щодо участі у вихованні батька дитини, апеляційний суд відхиляє, оскільки у даній справі вбачається спір про право з матір`ю дитини.
Встановлення факту одноосібної участі у вихованні та утриманні дитини впливає як на права і обов`язки того з батьків, хто належним чином не бере участі у вихованні дитини, так і самої дитини, найкращі інтереси якої, зазвичай, полягають у збереженні правового та емоційного зв`язку з батьками.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, норми процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали не має.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 2.02.2026 у даній справі залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 19.03.2026.

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук 

В. П. Рибчинський