Справа №521/1262/26
Провадження №2-а/521/65/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2026 року         м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Громіка Д.Д.
при секретарі судового засідання – Котигорох Н.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, яким просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 06556816 від 23.01.2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і провадження по справі закрити.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.01.2026 року приблизно о 20 годині 40 хвилин він керував транспортним засобом марки Mazda З, номерний знак НОМЕР_1 у місті Одеса по вулиці Преображенській у північному напрямку з подальшим поворотом праворуч на провулок Футуристів (колишня назва - Маяковського). Під`їжджаючи до перехрестя вулиці Преображенська та провулку Футуристів (колишня назва - Маяковського) (далі - перехрестя), позивач побачив зелений сигнал світлофора, у зв`язку з чим продовжив рух у наміченому напрямку (тобто на провулок Футуристів (колишня назва - Маяковського) на перехресті праворуч). Також позивач звернув увагу на дорожню розмітку 1.12 (стоп-лінія) безпосередньо перед перехрестям та світлофором. На момент перетинання стоп-лінії та виїзду на перехрестя сигнал світлофору змінив своє значення із зеленого на зелений миготливий.
Позивач також наголошує на тому, що перед його транспортним засобом у такому ж напрямку рухався інший транспортний засіб (легковий автомобіль червоного кольору, ймовірно марки Daewoo Lanos). Ураховуючи той факт, що одразу після перехрестя на провулку Футуристів (колишня назва - Маяковського) по правому краю узбіччя були припарковані інші автомобілі, і проїзна частина дороги була вузькою, легковий автомобіль, який рухався перед автомобілем позивача, під час виїзду з перехрестя на провулок Футуристів (колишня назва - Маяковського) знизив швидкість, у зв`язку з чим, для дотримання безпечної дистанції, позивач також вимушено знизив швидкість. У результаті цього, під час вже фактичного перебування позивача на перехресті сигнал світлофору змінив своє значення на «жовтий», а після - на «червоний».
Проїхавши близько 100 метрів далі у своєму напрямку по провулку Футуристів (колишня назва - Маяковського), позивач побачив у дзеркалі заднього виду службовий автомобіль патрульної поліції з увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольору. Виконуючи всі вимоги правил дорожнього руху, позивач зупинився біля правого краю проїзної частини та очікував у своєму автомобілі співробітників поліції.
Причиною зупинки, за словами співробітників поліції, був проїзд позивачем перехрестя на жовтий сигнал світлофору. 
Позивач у свою чергу, одностайно та неодноразово стверджував, що не порушив жодні правила дорожнього руху, зокрема, виїхав на перехрестя на дозволений сигнал світлофору (зелений миготливий) та завершив свій маневр (виїхав з перехрестя), як цього вимагають правила дорожнього руху з метою запобігання аварійним ситуаціям. У ході розмови позивач запитав у співробітників поліції докази вчиненого, на їх думку, правопорушення. У відповідь на це вони продемонстрували відеозапис з їхнього планшету/смартфону, на якому був зафіксований момент, коли транспортний засіб вже знаходився на перехресті, а перетнута стоп-лінія залишилась за декілька метрів позаду. Таким чином, на продемонстрованому відеозаписі був зафіксований лише момент проїзду перехрестя на жовтий сигнал світлофору та виїзду з нього - на червоний. Однак на даному відеозаписі був відсутній момент перетину стоп-лінії та в`їзду на перехрестя на зелений миготливий сигнал світлофору, оскільки дана частина дороги не була в «полі зору» камери, яка здійснювала зазначений відеозапис. Незважаючи на доводи позивача та відсутність доказу порушення правил дорожнього руху, співробітники поліції склали постанову про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Вважає, що постанова серії ЕНА № 06556816 від 23.01.2026 року винесена необґрунтовано та безпідставно, а тому вона має бути скасована.
Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 02.02.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
18.02.2026 року на адресу Хаджибейського районного суду м. Одеси надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача зазначає, що в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції командиром 1-го взводу 7-ої роти 1-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кіровим Сергієм Сергійовичем під час патрулювання в м. Одеса 23.01.2026 приблизно о 20 год. 43 хв. за адресою: м. Одеса, пров. Футуристів, б. 9, виявлено транспортний засіб «MAZDA З», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керуючи вищезазначеним транспортним засобом, проїхав перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3г) Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Факт вчинення гр. ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 cm. 122 КУпАП підтверджується відеозаписом з відеореєстратора службового авто та відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського (пристрій № 471343).
Факт проїзду позивачем перехрестя на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, керуючи транспортним засобом «MAZDA 3», н.з. НОМЕР_1 , підтверджується (скріншот, на якому зображено момент зупинки транспортного засобу під керуванням позивача за порушення Правил дорожнього руху).
Представник відповідача також звертає увагу суду на те, що у відповідності до наданого відеозапису з відеореєстратора службового автомобіля, перед ввімкненням заборонного «червоного» сигналу світлофора, певний час горів «жовтий» сигнал. Автомобіль позивача рухався з такою швидкістю, за якої можливо було його зупинити перед світлофором. Однак позивачем проігноровано заборонний «жовтий» сигнал світлофору, та не вжито заходів щодо забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.
Після зупинки транспортного засобу марки «MAZDA 3», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , інспектор поліції Кіров С.С. підійшов до авто позивача та відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» представився, оголосив причину зупинки та суть вчиненого правопорушення.
В подальшому, інспектор поліції Кіров С.С. ознайомив позивача з доказами вчиненого ним (позивачем) адміністративного правопорушення, а саме відеозаписом з відеореєстратора встановленого в службовому транспортному засобі інспекторів. Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП інспектор поліції Кіров С.С. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6556816 від 23.01.2026, згідно якої на гр. ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.
З урахуванням викладеного представник відповідача зазначає, що постанова № ЕНА № 6556816 від 23.01.2026 року є правомірною та законною, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог 
Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що 23.01.2026 року командиром 1-го взводу 7-ої роти 1-го батальйону полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кіровим Сергієм Сергійовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ЕНА № 6556816 від 23.01.2026 року та притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.
З постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6556816 від 23.01.2026 року вбачається, що 23.01.2026 року о 20 годині 43 хвилин в м. Одеса, пров. Футуристів (Маяковського), водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «MAZDA 3», д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав перехрестя вул. Преображенська та вул. Футуристів на заборонений «жовтий» сигнал світлофора чим порушив п. 8.7.3. ґ Правил дорожнього руху України – порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє і попереджає про наступну зміну сигналів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП.
Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення, зокрема, проїзд на заборонний сигнал світлофора.
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Пунктом 8.7 ПДР передбачено, що світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально.
Згідно п. 8.7.3. ПДР передбачено, що сигнал світлофора жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.
Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.
Проте, відповідачем в даному випадку не надано належних доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Так, підставою для накладення штрафу може бути фото- та відеофіксація, а також показання свідків. Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення. Відповідну Постанову у справі № 357/10134/17 Верховний Суд прийняв 23.10.2019 року.
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем надано до матеріалів справи DVD-диск з відеозаписом, здійсненими на службовий відеореєстратор службового авто та нагрудний відеореєстратор поліцейського №471343, на яких відображено проїзд автомобілем позивача перехрестя та частково процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.
З оглянутого відеозапису, який міститься в матеріалах справи, лише вбачається перехрестя, де розташовані світлофори і вигляд передньої частини автомобіля, яким керував позивач, та не видно його розсіювачів (світлофільтрів), і взагалі не зрозуміло на який сигнал світлофора позивач перетнув стоп – лінію та переїзд самого перехрестя.
Таким чином, вказаними відеозаписами з відеореєстратора зі службового автомобіля та нагрудного відеореєстратора поліцейського №471343 не зрозуміло, на який сигнал світлофору автомобіль позивача марки «MAZDA 3», д.н.з. НОМЕР_1 перетинав перехрестя.
Інших доказів фіксації правопорушення ПДР, вчиненого позивачем, відповідачем не надано.
Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Оцінюючи оскаржене рішення на відповідність вимогам ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач прийшов передчасного висновку щодо наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не враховано об`єктивні обставин по справі.
Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
В свою чергу, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Іншим доводам та запереченням учасників справи суд оцінки не надає, оскільки вони не впливають на висновки суду.
Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин справи, суд констатує, що відповідачем не доведена правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 КУпАП, що є підставою для скасування спірної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (пункт 4.1)
Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідачем не було надано достатніх доказів, які могли би підтвердити правомірність оскаржуваної позивачем постанови, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6556816 від 23.01.2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і провадження по справі закрити.
Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 90, 139, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6556816 від 23.01.2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП і провадження по справі закрити.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 06 березня 2026 року.

Суддя          Д.Д. Громік