ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року
м. Київ
справа № 635/5376/25
провадження № 61-2234св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., 
Мартєва С. Ю.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,	
відповідач- держава Україна в особі Харківського районного суду Харківської області,	
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2025 року 
у складі судді Малихіна О. О. та постанову Харківського апеляційного суду 
від 29 січня 2026 року у складі колегії суддів Яцини В. Б., Мальованого Ю. М., Пилипчук Н. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
11 липня 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, завданої суддею Харківського районного суду Харківської області при розгляді справи (справа № 635/5376/25).
28 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, завданої суддею Харківського районного суду Харківської області при розгляді його заяви від 17 квітня 2025 року про відвід (справа № 635/5808/25).
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення
Харківський районний суд Харківської області ухвалою від 14 липня 2025 року цивільну справу № 635/5376/25 направив до Харківського апеляційного суду для визначення підсудності у порядку, передбаченому частиною шостою 
статті 31 ЦПК України.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 17 липня 2025 року визначив підсудність цивільної справи № 635/5376/25 - Люботинському міському суду Харківської області.
Люботинський міський суд Харківської області ухвалою від 12 серпня 
2025 року справу № 635/5808/25 за позовом ОСОБА_1 від 28 липня 
2025 року до держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди об`єднав в одне провадження зі справою № 635/5376/25 за позовом ОСОБА_1 від 11 липня 2025 року до держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області. Присвоїв об`єднаному провадженню єдиний унікальний № 635/5376/25.
Люботинський міський суд Харківської області ухвалою від 11 вересня 
2025 року провадження у справі № 653/5376/25, в якій об`єднані в одне провадження позовна заява від 11 липня 2025 року ОСОБА_1 до держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди та позовна заява від 28 липня 2025 року ОСОБА_1 до держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди, закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
Харківський апеляційний суд постановою від 29 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2025 року залишив без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що позовні заяви містять вимоги до держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої суддями під час здійснення ними правосуддя, які не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Тому наявні правові підстави 
для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої 
статті 255 ЦПК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі, поданій у лютому 2026 року засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права та Конституції України у зв`язку з чим безпідставно закрили провадження у справі.
Доводи інших учасників справи
Відзивів на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
Рух справи у суді касаційної інстанції
У лютому 2026 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 січня 2026 року.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2026 року справу призначено судді-доповідачеві Фаловській І. М., судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., 
Сердюк В. В.
Верховний Суд ухвалою від 25 лютого 2026 року відкрив касаційне провадження та витребував матеріали цивільної справи № 635/5376/25 
з Люботинського міського суду Харківської області.
У березні 2026 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
На підставі розпорядження Верховного Суду від 24 березня 2026 року 
№ 277/0/226-26 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, справу розподілено суддям Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловській І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., 
Мартєву С. Ю.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
У частині другій статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції (частини перша, третя статті 406 ЦПК України).
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Звертаючись до суду з даними позовами, ОСОБА_1 зазначав, що при розгляді справи № 635/3863/25 та під час розгляду заяви про відвід у справі 
№ 635/855/25, судді Харківського районного суду Харківської області не вказали мотиви прийняття судових рішень, чим принизили його гідність та спричинили моральну шкоду.
Отже, предметом спору у справі, що переглядається, є відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок ухвалення процесуальних судових рішень в інших цивільних справах.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до частин першої, одинадцятої статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Законом встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.
Закони України не передбачають розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій / бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії / бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення.
Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій / бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій / бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених 
статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19) та ухвалі Верховного Суду від 17 березня 
2026 року у справі № 635/5806/25 (провадження № 61-2236ск26).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
При цьому зазначені положення стосуються як позовних вимог, які не можна розглядати за правилами визначеного судочинства (певної юрисдикції), так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядати у суді для вирішення спору.
Таким чином, установивши, що спір до держави Україна в особі Харківського районного суду Харківської області про відшкодування моральної шкоди, не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, що відповідає закону та усталеній практиці Верховного Суду.
Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі стосовно того, що позовні заяви містять вимоги, пов`язані з процесуальними судовими рішеннями суддів Харківського районного суду Харківської області під час розгляду справ, які не можуть бути розглянуті в порядку будь-якого судочинства.
Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права та Конституції України у зв`язку з чим безпідставно закрили провадження у справі, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Отже, положення статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кореспондується з вимогами статті 126 Конституції України, яка є нормою прямої дії та в якій закріплено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.
Наведене свідчить про те, що законом та Конституцією встановлено функціональний імунітет суду від таких позовів, а тому суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути притягнутий до відповідальності.
Інші доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд не встановив порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права (пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України), як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень.
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних помилок (див. зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, від 03 квітня 2008 року).
На думку судової колегії, судові рішення є достатньо мотивованими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 11 вересня 
2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 січня 2026 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська С. О. Карпенко С. Ю. Мартєв