Справа № 359/10827/25
Провадження № 2/359/1341/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

14 квітня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Бокей А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
08 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» до Бориспільського міськрайонного суду Київської областінадійшов позов, яким ТОВ «СВЕА ФІНАНС» просить : стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за Договором №1680334 від 07 серпня 2024 року у розмірі 61875,00 грн., а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 серпня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір № 1680334, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування коштами шляхом перерахування на карту № НОМЕР_1 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. 29 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «Свеа Фінанс» був укладений договір факторингу № 01.02-03/25, за умовами якого ТОВ «Селфі Кредит» передало (відступило) ТОВ «Свеа Фінанс» право вимоги відносно боржників ТОВ «Селфі Кредит», в тому числі й відносно ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1680334 від 07 серпня 2024 року. Позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 61875 грн., в тому числі: кредит - 15000 грн. 00коп., проценти - 39375 грн. 00 коп., пеня -7500 грн.00 коп. Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.
Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року клопотання відповідача про витребування доказів задоволено та витребувано від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» інформацію.
24 березня 2026 року до суду від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надійшла витребувана судом інформація. 
Ухвалою суду від 30 січня 2026 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано додаткову інформацію. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві представник просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні. 
Суд, заслухавши пояснення відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-люному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що 07 серпня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір № 1680334 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», відповідно до умов якого надано кредит у сумі 15000 грн., яка перерахований за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника № НОМЕР_1 . Строк, на який надається кредит, 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. 
Вказаний договір, додаток № 1 та додаток № 2 до договору підписані ОСОБА_1 електронним підписом С086 (а.с. 9-19).
Згідно з договором про надання послуг з переказу грошових коштів, укладеним між ТОВ «Пейтек Україна» і ТОВ «Селфі Кредит», 07 серпня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» перераховало кошти за реквізитами електронного платіжного засобу позичальника 5167803102247637 у сумі 15000 грн., призначення платежу зарахування на картку.
Також, з листа АТ «Державний ощадний банк України» від 23 березня 2026 року встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок до якого емітовано банківську карту № НОМЕР_2 , та надано підтверджуючий документ щодо зарахування коштів в сумі 15 000,00 грн. на вищезазначений банківський рахунок. 
29 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «Свеа Фінанс» був укладений договір факторингу № 01.02-03/25, за умовами якого ТОВ «Селфі Кредит» передало (відступило) ТОВ «Свеа Фінанс» право вимоги відносно боржників ТОВ «Селфі Кредит», в тому числі відносно ОСОБА_1 за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1680334 від 07 серпня 2024 року.
Згідно з пунктом 3.1.3. вказаного договору право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників та оплати фактором суми фінансування у строки, передбачені пунктом 4.2 договору.
Пунктами 4.1.-4.3. передбачено ціну договору та порядок оплати.
Оплата ціни договору відповідно до умов договору факторингу підтверджена платіжною інструкцією № 1401 від 30 січня 2025 року.
Зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 61875 грн., яка складається з : кредит - 15000 грн., відсотки – 39375 грн., пеня - 7500 грн.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встанов-лення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно ч. 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електрон-ний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електрон-ного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Згідно ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Перехід права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 1680334 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від ТОВ «Селфі Кредит» до ТОВ «Свеа Фінанс» позивач підтвердив належними та допустимими доказами, які відповідач не спростував.
Установлено, що договір № 1680334 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 07 серпня 2024 року, додаток № 1 та додаток №2 до договору підписані ОСОБА_1 електронним підписом С086.
Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, адресу проживання, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, адресу електронної пошти, а також реквізити належного клієнту платіжного засобу № 5167803102247637, на який перераховуватимуться грошові кошти, вказаний самим відповідачем під час укладення договору.
У кредитному договорі визначено порядок та умови надання фінансового кредиту, повернення кредитних коштів, строк його дії.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Факт перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» про успішне перерахування 07 серпня 2024 року коштів на рахунок клієнта (платіжна картка № НОМЕР_2 ) від ТОВ «Селфі Кредит» у сумі 15000 грн., призначення платежу зарахування на картку, та листом АТ «Державний ощадний банк України» від 23 березня 2026 року за № 46/12-11/40943/2026/БТ про зарахування коштів в сумі 15 000 грн. на відкритий рахунок в банку на ім`я ОСОБА_1 .
З огляду на це, не заслуговують на увагу доводи відповідача про недоведеність обставин надання ОСОБА_1 кредиту первісним кредитором у вказаному розмірі.
В свою чергу, відповідач не надав суду доказів на спростування обставин щодо укладення ним кредитного договору, а також того, що відповідна банківська карта йому не належить.
Отже, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору №1680334 від 07 серпня 2024 року.
З урахуванням наведеного суд прийшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом.
Разом з тим, при визначенні розміру заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню, слід зазначити наступне.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичаль-ника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встанов-лений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
ТОВ «Свеа Фінанс», звертаючись до суду з позовом, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом у сумі 39375 грн.
Відповідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції, яка набрала чинності 24 грудня 2023 року згідно Закону України за № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удоскона-лення державного регулювання ринків фінансових послуг» установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати : протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
У справі, що переглядається, кредитний договір № 1680334 укладений 07 серпня 2024 року, тобто, після набрання чинності змінами до Закону України «Про споживче кредитування», а тому положення пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на правовідносини сторін.
За змістом пункту 1.7. договору № 1680334 укладеного 07 серпня 2024 року денна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1,5% в день (розрахована за формулою відповідно до частини 4 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Отже, процентна ставка встановлена договором не відповідає умовам чинного законодавства, оскільки за змістом положень ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У частинах 1 і 2 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Тому умови укладеного між сторонами договору щодо встановлення денної процентної ставки за кредитом в розмірі 1,5 %, відповідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними.
Розрахунок заборгованості за процентами за період з 07 серпня 2024 року по 29 січня 2025 року (дата, на яку визначено борг позивачем) потрібно проводити, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки в розмірі 1%.
Визначені таким чином проценти за договором складають 26100 грн. (неповернута сума кредиту 15000 грн. х 1% х 29 днів (з 07 серпня 2024 року по 06 вересня 2024 року) = 4350 грн. + неповернута сума кредиту 15000 грн. х 1% х 145 днів (з 07 вересня 2024 року по 29 вересня 2025 року) = 21750 грн.).
Відповідно загальна сума заборгованості за договором складає 41 100,00 грн. (15 000,00 грн. кредит + 26 100,00 грн. проценти). 
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача пені в сумі 7500,00 грн. суд дійшов таких висновків.
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року є Дія воєнного стану в Україні неодноразово продовжувалася та діє до тепер.
Відповідно Закону України від 15 березня 2022 року за № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначе-ної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Із зазначеного слідує, що законодавець звільнив позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення пені в розмірі 7500,00 грн. задоволенню не підлягають, а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 1680334 від 07 серпня 2024 року у розмірі 41 100,00 грн., з яких тіло кредиту - 15000,00 грн.; відсотки - 26100,00 грн.
Доводи сторони відповідача про необґрунтованість вимог по стягненню заборгованості до уваги судом не беруться, оскільки спростовуються доказами наданими стороною позивача та інформацією витребуваною судом.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог.
При зверненні до суду з даним позовом ТОВ «Свеа Фінанс» сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Наведене підтверджується платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № 460 від 26 серпня 2025 року.
Позивач ОСОБА_1 має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія ІІ, серії НОМЕР_3 , а відтак на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є особою звільненою від сплати судового збору.
На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір складає 1609 грн. 20 коп. ((2422,40/ 100) х 66,43 %), тобто 66,43% (41100/ (61875/100) пропорційно до частини задоволених позовних вимог).
Оскільки сторона відповідача звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 1609 грн. 20 коп. (66,43 %) підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи наведене та керуючись вимогами ст. 10 - 13, 76 - 81, 89, 133, 141, 223, 258-259, 263-265, 268, 280 – 284, 353, 354 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» суму заборгованості за кредитним договором № 1680334 від 07 серпня 2024 року в розмірі 41 100 (сорок одна тисяча сто) гривень 00 (нуль) копійок.
Компенсувати за рахунок держави на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» сплачений судовий збір у розмірі 1609 (одна тисяча шістсот дев`ять) гривень 20 (двадцять) копійок.
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», юридична адреса : 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, код ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 виданий 21 вересня 1999 року Бориспільським РВУ ДМС України в Київській області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду виготовлено 14 квітня 2026 року.

Суддя Л.В. Яковлєва