УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/11961/25 Головуючий у 1-й інст. Шимон Л. С. 
Номер провадження №33/4805/710/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Кузнецов Д. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., за участі ОСОБА_1 , захисника Войдевич О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2026 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 14.10.2025 року о 16 год 05 хв в м. Житомирі, вул. Київське шосе, 153 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Водієві у встановленому законом порядку запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився. Водія відсторонено від керування транспортним засобом, згідно ст. 266 КУпАП, шляхом зупинки транспортного засобу у дозволеному місці, без порушень ПДР України.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, вказане також відсутнє на відеозаписах, в протоколі не зазначені відомості про технічний засіб, відеозапис події не є безперервним та не підписаний ЕЦП, огляд на стан наркотичного сп`яніння не пропонували пройти на місці зупинки транспортного засобу. Також посилається на те, що рапорт не є доказом по справі, ознаки наркотичного сп`яніння не доведені, водія не відсторонили від керування транспортним засобом, не роз`яснили та не вручили адміністративні матеріали. Вважає, що суд першої інстанції не перевірив, що поліцейський, який проводив огляд на стан сп`яніння та складав адміністративні матеріали являється уповноважено особою та має спеціальні звання, як того вимагає Інструкція. Зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду, а навпаки наполягав на його проведенні. Також посилається на безпідставність зупинки. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Войдевич О.А., перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП. 
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 ПДР, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статей 283, 284 КУпАП.
Так, з протоколу по адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №483202 від 14.10.2025 вбачається, що 14.10.2025 року о 16 год 05 хв в м. Житомирі, вул. Київське шосе, 153 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Водієві у встановленому законом порядку запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився. Водія відсторонено від керування транспортним засобом, згідно ст. 266 КУпАП, шляхом зупинки транспортного засобу у дозволеному місці, без порушень ПДР України, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.2).
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).
Відповідно до п.6 І-го розділу Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до п.7 І-го Розділу Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться в присутності двох свідків. Матеріали обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.10.2025 (а.с.3); рапортом поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Житомирській області Зайця Є. (а.с.4); наявним в матеріалах справи відеозаписом (а.с.6).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності і взаємозв`язку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені і зібрані у визначеному процесуальним законом порядку.
З приводу апеляційних доводів про відсутність в матеріалах справи доказів керування ним транспортним засобом, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами, зокрема, наявними у матеріалах справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції. 
Так, з матеріалів справи та відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції підходять до автомобіля Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , біля якого перебуває водій ОСОБА_1 , особу якого було згодом встановлено. Працівники поліції повідомили про наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, тремтіння пальців рук, та запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі охорони здоров`я. В подальшому ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пройти огляд в найближчому медичному закладі, на що останній погоджувався, але незмінно пояснював, що від проходження огляду не відмовляється та готовий проїхати в лікарню тільки за кермом власного автомобіля, відмовившись сідати в службовий автомобіль поліцейських. В ході тривалих пропозицій пройти огляд та проїхати в службовому автомобілі ОСОБА_1 не реагував, ухилявся, в черговий раз відмовився виконати вимогу працівника поліції пересісти в службове авто для доставки його до медичного закладу, тому вказана поведінка водія обґрунтовано була розцінена як фактична відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Працівники поліції роз`яснили особливості доставки водія до медичного закладу тільки у службовому автомобілі та наслідки такої відмови, оголосили права, передбачені законодавством, та ознайомили зі складеними щодо нього адміністративними матеріалами за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який опосередковано узгоджується із наданими відеозаписами та поясненнями водія, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює їх як намагання уникнути притягнення до адміністративної відповідальності. В ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 жодним чином не заперечував факт нещодавнього керування транспортним засобом та не висловлював версію про причетність іншої особи до керування автомобілем чи очікування буксирування автомобіля до СТО. Навпаки стверджував, що готовий продовжити рух за кермом свого автомобіля до медичного закладу у супроводі поліцейських.
Саме такі первинні покази водія ОСОБА_1 , який не заперечував щодо нещодавнього факту керування транспортним засобом, на інших осіб не вказував, та такі особи не перебували поряд з автомобілем, на думку суду, є найбільш правдивими та достовірними, оскільки особливість психіки людини в перші секунди, хвилини після події не дозволяє їй за короткий проміжок часу вигадати чи спотворити дійсність життєвої ситуації та створити неправдиве алібі для себе, та не встигає сформувати у своїй уяві хибну версію минулої поведінки та правдоподібно повідомити про неї допитувача. Тому первинні покази водія, які зафіксовані одразу на місці, на переконання суду, є найбільш правдоподібними та достовірними, та обґрунтовано враховано судом при розгляді справи.
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_1 на момент його зупинки працівниками поліції 14.10.2025 о 16 год. 05 хв. транспортним засобом автомобілем Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 .
Що стосується доводів апелянта про безпідставність причини зупинки транспортного засобу, то вони не заслуговують на увагу з наступних підстав.
Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлений виключний перелік підстав для зупинки працівниками поліції транспортного засобу, який навіть в умовах дії воєнного стану не може бути розширений.
Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
За змістом п. 2,3 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 №1456, поліцейський в період воєнного стану має право здійснювати зупинку та перевірку транспортних засобів, а також вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.
Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння чи в іншому неадекватному стані, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
З огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху України, незгода водія із причинами зупинки, або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України. Тоді як згідно пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції зупиняти транспортний засіб, перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів та вимагати пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції кореспондується із обов`язками водія, передбаченими вказаними Правилами дорожнього руху.
Водночас, керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.
Таким чином, працівники поліції діяли в межах повноважень та у спосіб, встановлений Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з дотриманням вимог «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану». Апелянтом не доведено наявності порушень працівниками поліції вимог чинного законодавства щодо зупинки транспортного засобу. Тому доводи апелянта, про те, що у працівників поліції не було законних підстав для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 є неспроможними.
В будь-якому випадку наявність або відсутність, чи скасування в подальшому постанови про притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що було підставою для його зупинки, не звільняє особу від обов`язку пройти огляд на стан сп`яніння у випадку пред`явлення такої вимоги працівником поліції при виявленні ознак сп`яніння та не є автоматичним наслідком для визнання неналежними всіх доказів, зібраних у справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.
Стосовно висловлених заперечень ознак наркотичного сп`яніння, виявлених у ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року затверджено Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду.
Відповідно до вищезазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП повинен містити ознаки сп`яніння, які поліцейський виявив у водія транспортного засобу, які стали підставою вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння. При відсутності вказаних ознак сп`яніння відсутні правові підстави для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння.
На виконання вказаних вимог Інструкції працівником поліції були виявлені у водія ОСОБА_1 , оголошені йому та відображені в протоколі ознаки наркотичного сп`яніння: неприродна блідість, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. При цьому, посилання апелянта на не доведення у водія ознак сп`яніння є недоречним. Так, спочатку озвучені та в подальшому відображені поліцейським в протоколі ознаки сп`яніння не повинні підтверджуватися або доводитися окремими матеріалами справи, оскільки за пунктом 2 Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають ті водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, іншими доказами підтверджувати ці ознаки не потрібно. Працівник поліції є тією уповноваженою законом особою, якій на місці зупинки надано дискреційну компетенцію виявляти такі візуальні ознаки сп`яніння у водія та пред`являти вимогу виконання пункту 2.5 ПДР – пройти огляд.
Єдиним можливим способом спростування виявлених у водія ознак сп`яніння та висловлених підозр працівника поліції про перебування особи у стані сп`яніння є проходження цією особою такого огляду у встановленому законодавством порядку. Інших дієвих механізмів опротестування та доведення своєї позиції про повну тверезість водія правила дорожнього руху та діючий КУпАП не передбачають. Натомість пасивна відмова водія або ухилення від проходження медичного огляду з посиланням на відсутність ознак сп`яніння, буде становити невиконання пункту 2.5 ПДР та утворювати склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання апелянта, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, а фактично наполягав на цьому, є безпідставними та такими, що спростовуються дослідженим відеозаписом.
Так, згідно відеозапису на неодноразові тривалі пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі у встановленому законом порядку ОСОБА_1 наполягав, щоб він доїхав до лікарні на власному автомобілі, вимогу пройти до службового автомобіля працівників поліції не виконував, що було правильно розцінене працівниками поліції як відмова від проходження огляду. 
При тому, з відео вбачається, що працівники поліції неодноразово роз`яснювали ОСОБА_1 , що згідно з Інструкцією саме вони зобов`язані доставити водія до медичного закладу для проходження огляду. 
Відповідно до вимог пунктів 8, 9 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Аналогічні положення закріпленні в частині 4 статті 266 КУпАП, яка прямо передбачає, що огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Самостійне прибуття водія до медичного закладу та проведення огляду без супроводу поліцейських або без їх присутності є грубим порушенням встановленого порядку та тягне за собою недійсність отриманих висновків (ст.266 КУпАП).
Тобто саме працівники поліції мали право доставити водія ОСОБА_1 для проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Щодо доводів апелянта про безперервність наданого відеозапису, то він є повністю безперервним у частині фіксації вимог співробітника поліції після зупинки транспортного засобу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у найближчому медичному закладі, від якого водій категорично відмовився. 
В цьому контексті суд звертає увагу на те, що пунктом 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 № 1026 передбачена безперервність здійснення відеозапису під час виконання поліцейськими своїх службових обов`язків.
Між тим, нормативними документами, які регламентують порядок виявлення та фіксації адміністративних правопорушень, складання протоколів про адміністративні правопорушення та направлення відповідних матеріалів до суду не передбачено обов`язковості надавання усього відеозапису, здійсненого у ході виконання поліцейським своїх службових обов`язків. При цьому переривання відеозапису для складання протоколу або інших дій, не пов`язаних із безпосереднім спілкуванням поліцейських із водієм чи іншими учасниками, не є процесуальним порушенням, яке б призвело до беззаперечної неналежності такого відеодоказу.
На думку суду, долучений до протоколу файл відеозапису, на якому зафіксований етап спілкування з водієм після зупинки транспортного засобу, відмова останнього від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, та процесуальні дії, які при цьому вчинили поліцейські, об`єктивно доводить факт вчинення водієм адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. Відтак, зазначені доводи апелянта є безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами.
Посилання на розбіжність в часі, зазначеному в направленні на медичний огляд (16 год. 10 хв.) між часом складання протоколі відносно ОСОБА_1 (16 год. 26 хв.), що, на думку апелянта, свідчить про упереджені дії працівників поліції до моменту складення адміністративних матеріалів, не має значення для правильного вирішення справи, оскільки фактично водія не направляли на огляд в медичний заклад через відмову його від проходження такого огляду, а тому вказане направлення не є ключовим доказом по справі, а оцінюється в сукупності з іншими доказами. 
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №483202 від 14.10.2025 за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в графі 10 зазначені технічні засоби відеозапису (портативні відеореєстратори MOTOROLA VB 400 475819, 475577), що спростовує доводи апелянта в цій частині. 
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про неналежність відеозапису через непідписання відеофайлу ЕЦП, оскільки доданий до матеріалів справи носій інформації (оптичний диск) є оригіналом електронного документа, який не потребує додаткового засвідчення електронним підписом і необхідність такого посвідчення ЕЦП не передбачено Законом України «Про Національну поліцію» та статтею 266 КУпАП.
Як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 був присутній при оформленні поліцейським протоколу та перебував на місці події, а поліцейські повідомили його про те, що відносно нього зараз буде складено протокол та здійснили його заповнення у службовому автомобілі та місце подій не залишали. Після складання водію було оголошено зміст цього протоколу та запропоновано надати пояснення, підписати його та отримати копію, з чим він погодився. За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника про те, що водій не був присутній при складанні протоколу є безпідставними.
Будь-яких обмежень в процесуальних правах водія під час складання протоколу з боку працівників поліції судом не встановлено та може бути компенсовано особою в ході судового розгляду справи, оскільки саме на даному етапі проводиться розгляд справи по суті та можуть бути в повному обсязі реалізовані права, передбачені статтею 268 КУпАП. Як під час складання протоколу, так і в ході судового розгляду водію в повному обсязі було забезпечено реалізацію всіх прав, передбачених ст.268 КУпАП, та жодних істотних обмежень його процесуальних свобод не допущено. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, а відтак, на думку апелянта виключається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки вказане не є підставою для визнання огляду недійсним, відповідно до ст.266 КУпАП, та ніяким чином не спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Крім того, як вбачається з матеріалів відеозапису, працівники поліції після складення адміністративних матеріалів оголосили водію про відсторонення від керування та заборонили подальший рух згідно з ст.266 КУпАП. Також в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що водія було відсторонено від керування транспортними засобами, який ОСОБА_1 підписав без зауважень. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що рапорт поліцейського щодо керування транспортним засобом не є доказом по справі, то, хоча він і не є прямим доказом у справі, проте в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами вказує про дотримання працівниками поліції процедури огляду і свідчить про те, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Доводи захисту про складання протоколу та проведення огляду неуповноваженою на те особою є надуманими, оскільки, в силу вимог ч. 1 ст. 255 КУпАП, протокол серії ЕПР 1 №483202 складений уповноваженою особою органу Національної поліції – поліцейським 2 зводу 4 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області Зайцем Є.Л. Крім того, відповідно до ст. 80 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено спеціальні звання поліцейських, та згідно даної норми до молодшого складу віднесено звання сержанта поліції, однак положення ст. 255 КУпАП та вказаного закону, не містять будь-яких законодавчих обмежень щодо щодо спеціальних додаткових повноважень для складання протоколу сержантом поліції, у зв`язку з чим апеляційні доводи в цій частині є безпідставними.
Твердження апелянта про те, що водію в порушення вимог закону не пропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу (за допомогою тестів), є такими, що не узгоджуються з діючим законодавством, оскільки нормами Інструкції та КУпАП не передбачено можливості пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, а такий вид огляду проводиться виключно в найближчому закладі охорони здоров`я. 
Згідно норм Інструкції огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів, тестів (скринінгових лабораторних досліджень) на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є проведення підтверджуючого дослідження — газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі та газової (рідинної) хромато-мас-спектрометрїї на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи (пункт 8).
Таким чином, поліцейськими в порядку вимог законодавства правомірно було запропоновано водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння виключно в найближчому медичному закладі. 
Наведені апелянтом доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: