ПОСТАНОВА 
Іменем України

13 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 387/966/25
провадження № 22-ц/4809/442/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
учасники справи:
позивач –Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Галайчук Ганною Сергіївною, на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2025 року у складі головуючого судді Солоненко Т.В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №21539-07/2024 в розмірі 24 000 грн, з яких:
- 5 000 грн – заборгованість за основною сумою боргу;
- 9 000 грн – заборгованість за відсотками;
- 10 000 грн – сума заборгованості за штрафними санкціями.
В обгрунтування зазначено, що 18 липня 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та відповідачкою укладено договір про надання фінансового кредиту №21539-07/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальниці, що відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону, зазначений у п.8 кредитного договору.
Відповідно до умов зазначеного кредитного договору первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн строком на 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 
19 листопада 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу №191124/2.
Відповідно до реєстру боржників від 19 листопада 2024 року до Договору факторингу №191124/2 від 19 листопада 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 24 000 грн, з яких: 5 000 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 9 000 грн – заборгованість за відсотками; 10 000 грн – сума заборгованості за штрафними санкціями.
Позивач вказує, що з моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 19 листопада 2024 року ним не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.
У зв`язку з тим, що відповідачка в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Представник відповідачки адвокат Федяєв С.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вказав, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження отриманих відповідачкою кредитних коштів. Зауважив на тому, що позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №191124/2 від 19 листопада 2024 року. 
Крім того, звернув увагу суду, що під час воєнного стану позичальники звільняються від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, включаючи сплату штрафних санкцій (а.с.39-42).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2025 року задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №21539-07/2024 укладеного 18 липня 2024 року в розмірі 14 000 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 5 000,00 грн; заборгованість за відсотками – 9 000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" витрати зі сплати судового збору у розмірі 1766 гривень 33 копійки.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №21539-07/2024 укладеного 18 липня 2024 року в розмірі 14 000 грн, суд першої інстанції керувався тим,що позивачем доведено належними та допустимими факт укладення між ОСОБА_1 та первісним кредитором кредитного договору, в той час як відповідачкою не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення із відповідачки на користь позивача штрафних санкцій в розмірі 10 000 грн, місцевий суд виходив з того, що пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки позивачем нараховано штраф у розмірі 10000,00 грн, що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, суд вважав, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Додатковим рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2025 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3333, 60 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Галайчук Ганна Сергіївна, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підвердження того, що відповідачка отримала кредитні кошти, в подальшому порушила обов`язок з їх повернення, тобто не виконувала, або неналежним чином виконувала умови кредитного договору.
Вказала, що позивачем не долучено документу, передбаченого ст.ст. 41,49 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідачки, а також те, що такий переказ є завершеним.
Представник звернула увагу, що суд першої інстанції був позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номера банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідачки матеріали справи не містять.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник позивача Макарова Л.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила щодо доводів та вимог апеляційної скарги.
Звернула увагу суду, що кредитний договір було підписано позичальницею за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор було направлено відповідачці на номер мобільного телефону вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту по вищезазначеному договору +380971437815 – даний номер телефону ідентичний номеру телефону зазначеного в апеляційній скарзі, як особистий номер телефону ОСОБА_1 , одноразовий персональний ідентифікатор було введено нею у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства після чого позичальниця натиснула кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Після вчинених дій, Товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту № НОМЕР_1 .
Вказує, що ТОВ «ФК ЄАПБ» не має доступ до Інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора через яку було здійснено ідентифікації, верифікації позичальниці. Належна перевірка, та відповідно ідентифікація та верифікація позичальниці здійснена первісним кредитором. 
Зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази невикористання чи повернення банку набутих позичальником коштів відповідно до умов кредитного договору. Таким чином доведено факт отримання кредитних коштів відповідно до укладеного договору та виконання первісним кредитором узяти на себе зобов`язання перед апелянтом.
Представник наголосила, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідачки (а.с.129-143).
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині, що оскаржується, без змін.
Апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення лише в частині щодо задоволення позовних вимог про стягнення із відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №21539-07/2024 укладеного 18 липня 2024 року в розмірі 14 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не переглядається.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
18 липня 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №21539-07/2024 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. 
Відповідно до пункту 1.1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
В пункті 1.2. договору зазначено, що тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 18.07.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 14.11.2024. 
Згідно пунктів 1.4., 1.4.1. договору, за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Денна процентна ставка складає 1,5%. 
Відповідно до пункту 1.6. договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4441-11хх-хххх-3095 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.
Згідно п.5.3 договору у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного в графіку платежів, товариство у перший день прострочення нараховує штраф у розмірі 200, 00% від суми, одержаної клієнтом за цим договором, при цьому загальний розмір нарахованого штрафу не може перевищувати граничні обмеження, встановлені нормами чинного законодавства України про споживче кредитування. Штраф підлягає оплаті клієнтом протягом строку кредитування (а.с. 6-8).
Відповідачка підписала даний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором W3141.
Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №21539-07/2024 є графік платежів, який містить обчислення загальної вартості кредиту для клієнта у розмірі 14 000,00 грн , з яких 5000,00 грн - сума кредиту за договором, 9000,00 грн - проценти за користування кредитом, та паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 9, 10).
Відповідно до інформації ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_250423101225 від 23 квітня 2025 року, згідно з укладеним договором на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12 січня 2022 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», було здійснено наступний переказ коштів: 18.07.2024 о 17:15:06 на суму 5000,00 гривень, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 456630261, призначення платежу зарахування 5000,00 гривень на картку НОМЕР_2 (а. с. 11).
19 листопада 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "ФК" Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №191124/2. Відповідно до п. 1.1 договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору. 
Згідно п.1.2 Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.12-14).
Згідно витягу з Реєстру боржників від 19 листопада 2024 року, який є додатком до договору факторингу №191124/2 від 19 листопада 2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 24 000 грн, з яких: 5 000 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 9 000 грн – заборгованість за відсотками; 10 000 грн – сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с.16).
Відповідно до копії платіжної інструкції №545 від 22 листопада 2024 року, ТОВ "ФК"ЕАПБ" перерахувало ТОВ «Аванс Кредит» кошти у розмірі 4209773,02 грн, призначення платежу: оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024 (а.с.61).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №21539-07/2024 від 18 липня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за період з 18 липня 2024 року по 19 листопада 2024 року становить 24 000,00 грн, з яких: тіло - 5 000,00 грн, відсотки – 9 000,00 грн, штрафи – 10 000,00 грн (а.с.17-18).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Статтею третьою Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону).
Статтею 12 Закону визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, виходячи з норм цього Закону укладення електронного договору можливо шляхом зазначення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.ч.1-3 ст.207 ЦК України).
Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.513, ст.514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується та не спростовано відповідачкою, що 18 липня 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №21539-07/2024 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Даний кредитний договір оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису і відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до пункту 1.1 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 
В пункті 1.2. договору зазначено, що тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 18.07.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 14.11.2024. 
Згідно пунктів 1.4., 1.4.1. договору, за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки фіксована. Денна процентна ставка складає 1,5%. 
Відповідно до пункту 1.6. договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4441-11хх-хххх-3095 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.
З урахуванням зазначеного, слід дійти висновку, що первісний кредитор ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачка погодили основні умови кредитування. 
При цьому, доводи відповідачки про те, що матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих виконання первісним кредитором умов договору не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними доказами та спростовуються викладеним вище. Також апеляційним судом враховано, що у кредитному договорі та в апеляційній скарзі зазначений ідентичний номер мобільного телефону позичальниці.
У матеріалах справи наявна інформація ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_250423101225 від 23 квітня 2025 року, згідно з укладеним договором на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12 січня 2022 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення», було здійснено наступний переказ коштів: 18.07.2024 о 17:15:06 на суму 5000,00 гривень, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua 456630261, призначення платежу зарахування 5000,00 гривень на картку НОМЕР_2 (а. с. 11).
ОСОБА_1 була вільною у виборі фінансової установи для отримання кредиту та умов кредитування, а її електронний підпис на кредитному договорі підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину.
Матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили, що даний кредитний договір був визнаний недійсним в судовому порядку.
За встановлених у цій справі обставин, відповідачкою не доведено порушення її прав при укладенні відповідного договору, що є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів того, що картка, на яку було перераховано кредитні кошти їй не належить.
Відповідно до положень статей 1077, 1079 цього Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частина перша статті 1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
19 листопада 2024 року між ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ "ФК" Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №191124/2. Відповідно до п. 1.1 договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
Пунктом 1.2 договору визначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
Згідно витягу з Реєстру боржників від 19 листопада 2024 року, який є додатком до договору факторингу №191124/2 від 19 листопада 2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 24 000 грн, з яких: 5 000 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 9 000 грн – заборгованість за відсотками; 10 000 грн – сума заборгованості за штрафними санкціями (а.с.16).
З урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, позивач довів своє право вимоги до відповідачки, яка в свою чергу не спростувала факт укладення кредитного договору із первісним кредитором та невиконання взятих на себе зобов`язань.
Враховуючи те, що фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позичальницею не повернуті, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення із відповідачки заборгованості за тілом кредиту та за відсотками.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення, оскільки вони не підтверджені відповідними доказами, не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені і належно оцінені судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції, в частині, що оскаржується, – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Галайчук Ганною Сергіївною, залишити без задоволення.
Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2025 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2025 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 13.03.2026.

Головуючий С.М. Єгорова

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко