Справа № 289/42/26
Номер провадження 2/289/636/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді Сіренко Н.С.,
за участі : секретаря судового засідання Василенко О.М.,
позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Кучерявої Т.А.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на домоволодіння і земельну ділянку та визначення частки у спільному сумісному майні подружжя -
ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт нерухомості за №6388172 та земельної ділянки, кадастровий номер 1825010100:06:004:0128 площею 0,05 га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.03.2003 між нею та відповідачем у справі був укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі сторони набули у власність нерухоме майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2004, посвідченого приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Бойком В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1399 та який розташований на земельній ділянці, яка на момент укладення договору купівлі-продажу не була передана у приватну власність. Право власності на спірний будинок та земельну ділянку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , з яким стосунки позивача останнім часом погіршились та в суді розглядається справа про розірвання шлюбу. 
Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду.
Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 22.01.2026 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідачеві встановлений строк для подачі відзиву.
У підготовчому засіданні позивачка ОСОБА_1 заявила суду, що вона від заявлених позовних вимог не відмовляється, уточнень не буде, нею повідомлені всі обставини та надані суду всі наявні докази. 
Представник позивача адвокат Кучерява Т.А. підтримала позицію своєї довірительки та зазначила, що у разі визнання позову відповідачем сторона позивача не буде заявляти вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, вказана позиція узгоджена із позивачкою, що ОСОБА_1 підтвердила.
Відповідач ОСОБА_2 у підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення.
Третя особа ОСОБА_2 належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання (а.с.86), однак не з'явилася, заяв чи клопотань до суду не направляла. 
Заслухавши позицію сторін, оглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з приписами ч. 3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення про задоволення позову.
У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Оскільки визнання позову відповідачем не порушує закон та права інших осіб, суд, роз'яснивши сторонами наслідки відповідної процесуальної дії, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення у підготовчому засіданні виходячи з наступного.
Наявний між сторонами спір є спором, пов'язаним з поділом спільного сумісного майна подружжя, тому вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).
Аналогічна норма закріплена також в ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13.09.2003 зареєстрували шлюб (а.с.11).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 453553026 від 25.11.2025 та договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями і спорудами, посвідченого 03.08.2004 приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Бойком В.В., зареєстровано в реєстрі за № 1399, ОСОБА_2 придбав житловий будинок з будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок був придбаний за згодою дружини покупця позивачки по справі ОСОБА_1 , заява про згоду на придбання чоловіком будинку посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Бойком В.В. 03.08.2004, зареєстрована в реєстрі за № 150. Вказаний будинок зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 , форма власності приватна. (а.с.15-18, 19).
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-9989094502025, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 1825010100:06:004:0128 площею 0,05 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до земель житлової та громадської забудови та належить на праві власності ОСОБА_2 .
Аналізуючи наведені факти та обставини, суд приходить до висновку, що вказане майно в силу вимог ст. 60 СК України є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбано сторонами під час перебування у шлюбі. Вказаний факт визнано сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).
З наведеного встановлено, що загальний об'єм спільного сумісного майна подружжя складається з будинку та земельної ділянки, реєстрація права власності на які була проведена одноосібно за відповідачем як титульним власником. Вказані речі є неподільними.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірний об'єкт нерухомого майна та земельна ділянка на якій він розташований є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки будинок придбаний сторонами під час перебування у шлюбі за рахунок спільних коштів подружжя. З урахуванням наведеного, судом установлені підстави для задоволення позову та ухвалення відповідного рішення за наслідками проведення підготовчого засідання.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат судом установлено, що судові витрати у справі становлять сплачений позивачкою при зверненні до суду судовий збір у сумі 4563,87 грн.
Згідно приписів ч 1 ст. 142 ЦПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті та ураховуючи наведені вище положення законодавства позивачеві підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею під час подання позову до суду, що становить 2281,93 грн., зі стягненням інших 50 відсотків на її користь з відповідача.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 142, 200, 259, 264-268 ЦПК України, ст.ст. 60-70 СК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), про визнання права власності на домоволодіння і земельну ділянку та визначення частки у спільному сумісному майні подружжя - задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на :
- частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт нерухомості за №6388172, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ;
- земельної ділянки кадастровий номер 1825010100:06:004:0128 площею 0,05 га, категорія земель – землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення – В.02.01, місце розташування – АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2281,94 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят одна грн. 94 коп.) сплаченого судового збору.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, а саме 2281,93 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят одна грн. 93 коп.), які сплачено 13.01.2026 відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 2.487458441.1.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 20.03.2026.

Суддя  Наталія СІРЕНКО