КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Апеляційне провадження № 33/824/1351/2025
Справа № 755/22088/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21 березня 2025 суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І., при секретарі судового засідання Мех В.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Голубничого Олега Ігоровича на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року
у справі про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн.; стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою суду, 14 грудня 2024 року, приблизно о 18:00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричав, вимикав світло, забризкав очі, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Не погодившись із зазначеною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Голубничий О.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, провадження у справі закрити за пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, оскільки жоден зі свідків події не могли підтвердити той факт, що конфлікт відбувся в момент, коли ОСОБА_2 пішла митися до ванни кімнати, якою користувався ОСОБА_1 і чинив перешкоди в доступі до ванної кімнати, у зв`язку з чим суд поклав в основу своєї постанови припущення.
Крім цього, стверджує, що ОСОБА_1 не мав і не використовував газовий балончик проти його колишньої дружини ОСОБА_2 та їхнього спільного сина ОСОБА_1 , зате таким балончиком володіла саме ОСОБА_2 . 
Вказує на те, що з метою провокації і помсти за виключений бойлер, саме ОСОБА_2 позбавила ОСОБА_1 інтернету і світла, вирвавши блок інтернету і вимкнувши світло. 

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Голубничий О.І. підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити з викладених в ній підстав.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 та її представник - адвокат Бойкініч Р.С. заперечили проти доводів і вимог апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Голубничого О.І., пояснення потерпілої ОСОБА_2 , її представника - адвоката Бойкініча Р.С., дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Однак, всупереч вказаним вимогам закону судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані та перевірені всі обставини справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова не може бути визнана законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідальність за частиною першою статті 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні діяння (дії або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), що призвело до заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до пунктів 3, 4, 14 і 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь, зокрема:
економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
З аналізу вищенаведених норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння, зокрема, фізичного або психологічного характеру призвели до фізичної або психічної шкоди здоров`ю потерпілого.
Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з підстав, передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП, факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення, а також підтверджуватися іншими фактичними даними.
Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.
Конфліктом вважається особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.
Отже, обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (спричинення фізичної або психічної шкоди здоров`ю потерпілого) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актів, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Об`єктивна сторона ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки, якою є можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Отже, законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.
Ці обставини (завдання шкоди фізичному здоров`ю або завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення якогось виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, натомість, заперечення проти протоколу про адміністративне правопорушення мотивовані наміром уникнути відповідальності за адміністративне правопорушення.
Проте із зазначеним висновком суд апеляційної інстанції не погоджується з таких підстав.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14 грудня 2024 р. серії ВАД № 622293, 14 грудня 2024 року, приблизно о 18:00 год., за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кричав, вимикав світло, забризкав очі, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст.129 Конституції України, та буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.
Разом з цим, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 не утворюють самі по собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з такого.
Так, з пояснень учасників справи, як письмових так і наданих в судовому засіданні, вбачається, що між сторонами наявні конфліктні відносини, зокрема, з приводу користування квартирою.
Наявність конфліктної ситуації між сторонами підтверджується і тим, що протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП були складені як щодо ОСОБА_1 , так і щодо ОСОБА_2 . 
З пояснень ОСОБА_2 від 14 грудня 2024 р. вбачається, що 14 грудня 2024 року о 18:00 год. вона приїхала додому від батьків і виявила, що в її санвузлі відключений бойлер, на балконі відключена холодильна камера з її продуктами. Вона відкрила щиток і побачила, що її колишній чоловік ОСОБА_1 все їй відключив. Вона викликала поліцію. Після приїзду поліції ОСОБА_1 все їй включив, але коли поліція поїхала, то він знову почав відключати світло. Вона взяла рушник і пішла у ванну митися, чоловік почав її виштовхувати, застосовуючи силу, син її захищав, вибігла матір чоловіка ОСОБА_3 . Чоловік знову на щитку почав виключати світло, вона пішла в кімнату, взяла перцевий балончик і бризнула ОСОБА_1 в обличчя, після чого він побіг в кімнату, взяв такий самий балончик і почав бризкати на неї і на дитину, сина штовхав, розбив йому окуляри і коли син почав кричати, то він зупинився і почав її у всьому звинувачувати, викликав поліцію та швидку.
Згідно з поясненнями ОСОБА_3 від 14 грудня 2024 р., 14 грудня 2024 року, приблизно о 18:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , у її сина ОСОБА_1 виник конфлікт з його колишньою дружиною ОСОБА_2 , вони дуже кричали між собою. Коли вона почула сильний крик, то вийшла подивитися, її син почав кричати, що вона його забризкала газовим балоном, також ОСОБА_2 забризкала газовим балончиком їй в обличчя.
За поясненнями ОСОБА_1 від 14 грудня 2024 р., 14 грудня 2024 року, приблизно о 18:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , у його матері ОСОБА_2 і тата ОСОБА_1 виник конфлікт, під час якого у них виникла словесна сварка. Свідок вирішив стати на захист матері, коли він побачив, що тато ображає маму, після чого батьки взяли до рук газові балончики, мама розпилила в сторону тата, а тато розпилив газовим балончиком свідку та мамі в обличчя, у свідка злетіли окуляри і пошкодилися.
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 14 грудня 2024 р., 14 грудня 2024 року ОСОБА_2 спровокувала конфлікт, налаштувала дитину ОСОБА_1 проти нього через те, що нібито він відключив світло, хоча насправді світло було відключене у зв`язку з наявною заборгованістю за несплату вартості житлово-комунальних послуг. ОСОБА_2 бризнула газовим балончиком також в обличчя його матері ОСОБА_3 .
Згідно з терміновим заборонним приписом стосовно кривдника від 14 грудня 2024 р. серії АА № 481113, 14 грудня 2024 року, приблизно о 18:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного, економічного та психологічного характерів відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , у зв`язку з чим на три доби, з 14.12.2024 23:50 год. по 17.12.2024 23:50 год., йому було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення від 14 грудня 2024 р. серії ВАД № 622294, 14 грудня 2024 року, приблизно о 18:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство фізичного характеру відносно своєї свекрухи ОСОБА_3 , а саме, забризкала газом.
Згідно з копією термінового заборонного припису від 14 грудня 2024 р. серії АА № 481112, 14 грудня 2024 року, приблизно о 18:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство економічного та психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , у зв`язку з чим на три доби, починаючи з 14.12.2024 23:50 год. по 17.12.2024 23:50 год., їй було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення від 14 грудня 2024 р. серії ВАД № 622292, 14 грудня 2024 року, приблизно о 18:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характерів відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , а саме: кричала, забризкала балончиком.
Таким чином, з наявних у справі матеріалів вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникла конфліктна ситуація, проте у матеріалах відсутні будь-які докази, які свідчать про вчинення ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 домашнього насильства фізичного або психологічного характерів.
Водночас, апеляційний суд зауважує, шо насильство в родині, будь-якого характеру, відрізняється тим від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.
Отже, різниця між насильством та конфліктом полягає у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди. Натомість матеріалами справи не доведено заподіяння шкоди психологічному та фізичному здоров`ю ОСОБА_2 .
Та обставина, що конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 супроводжувався викликом поліції та складанням відносно обох протоколів про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП, автоматично не утворює склад правопорушення у виді домашнього насильства фізичного та психологічного характерів.
Таким чином, конфлікт, який склався між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої, не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
Складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення від 14 грудня 2024 р. серії ВАД № 622293 не може бути беззаперечним доказом вини особи у вказаному діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, у протоколі не зазначено, чи настали наслідки від дій ОСОБА_1 у вигляді заподіяної фізичної або психологічної шкоди ОСОБА_2 .
При цьому наявні у матеріалах справи відеозаписи не підтверджують зазначені в оскаржуваній постанові факти вчинення ОСОБА_1 домашнього насилля щодо ОСОБА_2 шляхом відключення бойлеру та інтернету, чи заборони користуватись ванною кімнатою.
З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілій ОСОБА_2 , матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП .
Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів спричинення фізичної або психічної шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вважав наявним у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді постанови суду першої інстанції, скаргу слід задовольнити, постанову місцевого суду - скасувати, провадження у справі закрити за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Голубничого Олега Ігоровича - задовольнити.
Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2025 року - скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук