справа № 166/1429/25
провадження № 2/166/12/26
категорія: 71

РІШЕННЯ
іменем України
25 березня 2026 року         с-ще Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М., 
за участю секретаря судового засідання Заєць Н.П.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника органу опіки і піклування Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області Михальчук О.М.,
представника служби в справах дітей Камінь-Каширської міської ради Волинської області Решетовської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Панасюка Івана Івановича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області, служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради Волинської області,
встановив:
Адвокат Панасюк І.І. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивач перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбу, який Ратнівський районний суд Волинської області рішенням від 07.02.2017 року розірвав.
За час перебування у шлюбі в сторін народилася спільна дитина – дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу за рішенням суду залишилася проживати із позивачем.
У 2022 році позивач був мобілізований до лав ЗСУ та натепер проходить військову службу. Після мобілізації позивача неповнолітня дитина почала проживати з матір`ю у с. Невір Камінь-Каширського району Волинської області.
Зазначив, що неповнолітню ОСОБА_4 було взято на облік служби у справах дітей Камінь-Каширської РДА у зв`язку з жорстким поводженням матері відносно неї. У лютому 2025 року дитину було виявлено без батьківського піклування у сім`ї ОСОБА_5 , жительки АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_4 було поміщено до Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей в місті Ковель.
Указав, що відповідачка ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості її подальшою долею, не цікавиться успіхами в навчальному закладі й станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.
Також дитина неодноразово зазнавала фізичного та психологічного насильства з боку матері та вітчима. Після поміщення дитини до КУ «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» мати жодного разу не відвідувала доньку, не телефонувала, не цікавилася її здоров`ям та справами. У своїй розписці мати зазначила, що не бажає піклуватися про доньку та займатись її вихованням, а також не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. 
Вважає, що така поведінка відповідачки свідчить про ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками і небажання їх виконувати. 
Просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Суд ухвалою від 11.09.2025 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі, залучив до участі в розгляді справи як третю особу без самостійних вимог на стороні позивача службу у справах дітей Камінь-Каширської міської ради, зобов`язав орган опіки і піклування Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області надати суду письмовий висновок щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо доньки ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 28.10.2025 суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові. Пояснив, що після розлучення в 2017 році сторін місце проживання дитини суд визначив із батьком. Однак у 2019 році ОСОБА_2 вступив на військову службу в ЗСУ, тому ОСОБА_6 проживала з того часу із матір`ю. Кошти на утримання дитини він передав тітці дочки ОСОБА_7 , бо знав, що відповідачка їх витрачатиме не на потреби дочки. Позивачка вела себе аморально, під час шлюбу із позивачем завагітніла і виїхала у с. Невір із майбутнім чоловіком. Вважає, що позивач не переслідує мету звільнення від мобілізації, оскільки право на таке звільнення має з огляду на судове рішення про розірвання шлюбу й визначення місця проживання дитини з ним. Його намір – захистити інтереси дочки. Позивач систематично телефонував до ОСОБА_6 , цікавився її життям, однак в певні моменти відповідачка блокувала його номер у телефоні дочки.
Відповідачка, будучи повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судові засідання неодноразово не з`являлася, двічі подавала заяви, в яких заперечувала проти позову. З`явившись 26 лютого 2026 року в судове засідання до Камінь-Каширського районного суду, з приміщення якого в режимі відеоконференції пояснила, що проживала у шлюбі з ОСОБА_2 . Суд, розриваючи шлюб між нею і позивачем, визначив місце проживання дочки ОСОБА_6 із батьком. Вона була обізнана із цим рішенням, його не оскаржувала. Вказала, що була сердита на ОСОБА_2 , оскільки той, влаштувавшись на військову службу, залишив дочку її батькові, тобто дідусеві ОСОБА_6 . Визнала, що перебувала на обліку в службі в справах дітей, оскільки щодо ОСОБА_6 було застосовано насильство. Позивач тільки рік тому почав спілкуватися із дитиною. Вважає дочку ОСОБА_6 схильною до перекручування фактів, учитель в школі, де навчалася ОСОБА_6 , повідомила про те, що вона щось вкрала у класі. Вона не могла справитися із вихованням дочки. З метою проведення з нею профілактичної бесіди на канікулах вона попросила свою бабу ОСОБА_8 відвезти ОСОБА_6 до її батька – дідуся ОСОБА_6 , який проживає окремо. Самостійно цього вона зробити не змогла через вагітність. Проте баба за бажанням ОСОБА_6 відвезла дитину у с. Поступель до її колишньої свекрухи, з якою в ОСОБА_6 відсутні родинні зв`язки. Вказала, що дочка не хотіла з нею розмовляти, тому вона попросила бабу повернути дитину їй. Оскільки ОСОБА_6 висловила бажання проживати із батьком, вона написала заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав. Їй відомо, що ОСОБА_6 у Центрі реабілітації дітей пробула шість місяців, упродовж цього періоду вона жодного разу дитину не відвідала, бо доглядала за немовлям. Вказала, що розмовляла із ОСОБА_6 по телефону. Отримавши відповідне рішення у службі в справах дітей, вона забрала дочку із Центру додому в с. Невір Камінь-Каширського району. Вдруге ОСОБА_6 забрали до Центру реабілітації дітей, оскільки вона із новонародженою дитиною потрапила у лікарню. Дитину в Центрі не відвідувала. Оскільки свекор скоїв щодо неї насильство, вона не повернулася додому, а з дитиною поїхала у м. Ізюм до своєї знайомої. ОСОБА_6 залишилася із вітчимом у с. Невір. Згодом вона повернулася додому. Вказала, що періодично зазнавала насильства від свекра, чоловік її не захищав. Проте із заявами в поліцію щодо насильства з боку свекра вона не зверталася, оскільки шкодувала його, як людину старшого віку. В один із днів під приводом необхідності участі в засіданні служби в справах дітей вона виїхала із дому, однак на засідання не прибула, поїхала у м. Ковель, де певний час проживала у знайомої, працювала прибиральницею. Тимчасово проживаючи у селі за 2-3 км від м. Ковеля, вона до дочки в Центр не навідувалася, бо боялася, що дочка розповість чоловікові про її місце проживання, у телефонному режимі зв`язку із ОСОБА_6 теж не підтримувала через несправність телефона. Повіривши обіцянці чоловіка переїхати в орендоване житло, вона повернулася у с. Невір, однак вони й надалі продовжували проживати по-сусідству із батьками чоловіка. Вказала, що готова забрати до себе дитину за умови невтручання свекра в її з чоловіком життя. Переїхати в інше житло вона не може: її батько живе із своєю сім`єю, її баба цікавиться лише власними інтересами. Повідомила, що дочка зламала ногу, бо впала зі столу. Наступного ранку її відвезли в лікарню, за рахунок її свекрухи дочку прооперували, в ніжку помістили пластину, на вилучення якої через один рік у неї не було коштів. Вказала, що дозвіл на вилучення пластини після поміщення ОСОБА_6 до Центру давала вона. За браком коштів вона питанням реабілітації дитини не цікавилася. 
Представник органу опіки і піклування Забродівської сільської ради Михальчук О.М. пояснила, що на початку лютого 2025 року до неї зателефонувала ОСОБА_5 , яка повідомила, що у неї деякий час проживає ОСОБА_4 , яку до неї із с. Видричі привезла знайома ОСОБА_9 . ОСОБА_10 жодних родинних відносин із ОСОБА_6 не має. Зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що ОСОБА_3 подзвонила до своєї бабусі і просила забрати ОСОБА_6 , бо вона їй не потрібна, їй треба народжувати дитину. ОСОБА_11 завезла дочку від матері до ОСОБА_5 . Коли почалося навчання, ОСОБА_5 зателефонувала до сестри відповідачки ОСОБА_7 , остання до знайомого із поліції, а той повідомив її, як представника служби у справах дітей, про проживання певний час дитини у ОСОБА_5 , яка не знає, що нею робити. Вказала, що вона телефонувала до ОСОБА_12 , остання повідомила, що дитина їй не потрібна, вона з нею не справляється, дочка у неї перебуває незаконно, бо за рішенням суду нею повинен опікуватися батько. Їй відомо, що позивач у 2019 році привіз ОСОБА_6 до батька відповідачки у с. Поступель, бо підписав контракт на службу в ЗСУ. Відтак за зверненням служби в справах дітей Забродівської сільської ради ОСОБА_4 помістили у Центр реабілітації дітей у м. Ковелі. Згодом стало відомо, що дитину у вересні 2025 року повернули матері за зверненням служби в справах дітей Камінь-Каширської міської ради, де ОСОБА_6 поставили на облік. Таким чином, склалася ситуація, коли одна дитина перебувала на обліку в двох службах у справах дітей: Забродівської сільської ради – як така, що позбавлена батьківського піклування, Камінь-Каширської міської ради – як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Під час відібрання дитини у ОСОБА_5 . ОСОБА_6 плакала, просила не віддавати її до матері, погоджувалася поїхати у Центр в м. Ковелі. У ОСОБА_13 дитина заспокоїлася, спілкувалася по телефону із тіткою ОСОБА_14 . Згодом після спілкування в телефонному режимі з матір`ю ОСОБА_6 змінилася, перестала спілкуватися із тіткою. Вважає, що відповідачка переслідує меркантильний інтерес, пов`язаний із наміром отримати державні виплати у разі загибелі позивача. Після того, як відповідачка забрала дочку із Центру в м. Ковелі до себе в с. Невір, із ОСОБА_6 неможливо було зв`язатися по телефону, ОСОБА_3 заблокувала усі контакти, відібрала телефон, який дочці купив батько. Ще раніше ОСОБА_4 перебувала на обліку як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, оскільки матір до неї застосовувала насильство. Підтримала висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 .
Представник служби в справах дітей Камінь-Каширської міської ради Решетовська Н.О.. дала показання про те, що дочка відповідачки ОСОБА_4 раніше перебувала на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах. Про поміщення ОСОБА_6 до Центру за зверненням Забродівської сільської ради вона дізналася в лютому 2025 року. Неодноразово було проведено обстеження умов проживання сім`ї, проведено бесіди з ОСОБА_3 , під час яких вона погоджувалася на позбавлення її батьківських прав щодо ОСОБА_6 . Однак у липні 2025 року відповідачка змінила свою думку. Працівниками служби в справах дітей установили створення відповідачкою належних умов для проживання дитини, тому прийняли рішення повернути дитину матері. Відповідачка в липні 2025 року забрала дочку із Центру. Проте в листопаді 2025 року стало відомо, що ОСОБА_3 залишила усіх дітей і виїхала із наймолодшою дочкою в невідомому напрямку, як згодом з`ясувалося в Миколаївську область. Відтак служба ухвалила рішення повторно влаштувати дитину, яка залишилася без батьківського піклування, до Центру в м. Ковель. Згодом відповідачка повернулася у с. Невір. Їй відомо, що ОСОБА_3 , крім цього, залишила чоловіка з дітьми й поїхала у м. Ковель, де певний час проживала і працювала. На її думку, така поведінка відповідачки травмує дитину, ОСОБА_6 була замкнута в собі, матір дочкою не цікавилася, фактично її виховував вітчим. На засідання комісії часто не з`являлася. Вона із чоловіком та дітьми живе в будинку поруч із будинком, де живуть батьки її чоловіка. Разом вони усі ведуть спільне господраство. У неї не склалися відносини із свекром. Її чоловік перебуває під впливом свого батька. Однак до правоохоронних органів із заявами про застосування щодо неї насильства відповідачка не зверталася. Представники служби в справах дітей передавали їй дитячий одяг, взуття, пропонували психологічну допомогу для ОСОБА_6 , однак відповідачка відмовилася. 
Свідок ОСОБА_15 , юрисконсульт КУ «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», що у м. Ковелі, дала показання про те, що ОСОБА_4 прибула у Центр 17 лютого 2025 року як дитина, позбавлена батьківського піклування. Під час медогляду лікарі виявили фіксатор, який був встановлений для лікування перелому ноги та який потрібно було зняти ще задовго до огляду, проте матір дитини до лікарні з цією метою не зверталася. Зі слів ОСОБА_6 , мама її ображала, била. Уперше з лютого 2025 року матір з`явилася до Центру 28 липня 2025 року із рішенням служби в справах дітей та погодженням Волинської обласної державної адміністрації про повернення дитини матері. Упродовж періоду перебування дитини в Центрі мати дочку не відвідувала, її життям і здоров`ям не цікавилася. Їй відомо, що мати дзвонила до дитини. Зі слів психолога, ОСОБА_6 спочатку була вкрай агресивно налаштована проти матері, однак після спілкування з матір`ю по телефону – проти батька. На голові дитини бачила шрам, зі слів ОСОБА_6 , її травмувала мати. За психо-емоційним станом дитина була доволі замкнута, неохоче йшла на контакт, однак згодом стала більше спілкуватися із вихователями, психологом. Дитина неодноразово приходила до неї, вони розмовляли про ОСОБА_6 справи. Спочатку дитина висловлювала бажання бути з татом, після спілкування з мамою – змінила свою думку, хотіла повернутися до неї. ОСОБА_6 казала, що тато ображав її і маму, однак на її запитання, що саме він робив, вона відповідала, що так казала мама. 
Суд намагався допитати як свідка психолога Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей, яка спілкувалася із ОСОБА_4 , однак із повідомлення Центру установлено, що психолог перебуває у відпустці в зв`язку із вагітністю і пологами, а психолог, який працює у Центрі натепер, із дитиною не спілкувався.
Свідок ОСОБА_5 дала показання про те, що її знайома ОСОБА_9 , баба відповідачки, наприкінці січня 2025 року забрала дочку ОСОБА_3 . ОСОБА_6 до себе у с. Видричі Камінь-Каширського району, а згодом привезла дитину до неї у с. Поступель. Зазначила, що вона (свідок) вважала ОСОБА_6 своєю онукою, бо ОСОБА_6 народилася після розлучення відповідачки з її сином й укладення шлюбу з позивачем. Дитина проживала у неї два тижні. Оскільки відповідачка дочку не забирала, вона через знайомих звернулася у службу в справах дітей Забродівської сільської ради, яка її у неї відібрала й помістила у Центр реабілітації дітей. Вказала, що бачила на голові дитини шрам, ОСОБА_6 пояснювала це тим, що мати тягнула її за волосся й вона впала. Дитину привезли до неї із мінімальною кількістю речей, згодом дитячий одяг їй передала сестра відповідачки ОСОБА_7 . ОСОБА_3 знала про місце перебування дочки, однак жодного разу впродовж двох тижнів до неї не подзвонила. Дитина категорично відмовлялася повертатися у с. Невір. ОСОБА_6 після поміщення її у Центр щодня телефонувала до неї, однак відтоді, коли матір забрала дочку до себе, ОСОБА_6 дзвонити перестала.
Свідок ОСОБА_14 , рідна сестра відповідачки, дала показання про те, що їй відомо, що позивач та відповідачка разом із дочкою ОСОБА_6 спочатку проживали у с. Поступель. Згодом ОСОБА_16 познайомилася із ОСОБА_17 і переїхала з ним у с. Невір. Після розлучення ОСОБА_6 суд залишив із батьком. Позивач переїхав до свої батьків у с. Замшани. У 2019 році позивач вступив на військову службу, тому ОСОБА_6 передали матері. Наприкінці січня – на початку лютого 2025 року подзвонила колишня свекруха відповідачки ОСОБА_10 із с. Поступель й повідомила, що ОСОБА_6 у неї. Із телефонної розмови із ОСОБА_3 їй стало відомо, що забирати дочку вона не бажає, пропонувати забрати її до себе. Вказала, що приїхавши у с. Поступель до ОСОБА_10 , вона виявила ОСОБА_6 в брудному одязі, з немитим нерозчісаним волоссям, довгими брудними нігтями. ОСОБА_6 плакала, просила не віддавати її матері, бо вона її боїться. Їй відомо, що відповідачка била дочку, ображала її. В Центр у м. Ковель до дитини їздила вона, ОСОБА_3 до дочки не навідувалася. Знає про те, що позивач перераховував кошти відповідачці на утримання дочки, однак остання їх тратила на свої потреби. Тому ОСОБА_2 переказував кошти їй, а вона – у магазин у с. Невір із проханням скласти для ОСОБА_6 пакет із продуктами. Батько купив ОСОБА_6 телефон, однак відповідачка забрала його, пояснивши це поломкою. Згодом у ОСОБА_6 з`явився телефон, однак дитина, проживаючи із матір`ю, на зв`язок із нею (свідком) не виходила. Їй відомо про травмування дитини, зі слів останньої, на її прохання допомогти зробити уроки матір ударила її, від чого та впала й травмувала ногу. Вона особисто перерахувала на лікування ОСОБА_6 шість тисяч гривень, згодом за лікування платила матір чоловіка відповідачки. Вважає, що і з батьком дитині не буде комфортно, найкраще для ОСОБА_6 – це прийомна сім`я. 
Свідок ОСОБА_18 , староста Великоглушанського старостинського округу, дав показання про те, що раніше ОСОБА_3 із чоловіком та дітьми жила в одному будинку з незадовільними умовами, згодом на пропозицію свекра сім`я ОСОБА_16 переїхала ближче до батьків, де проживала в окремому від них будинку. Йому відомо, що свекор відповідачки трохи специфічна, емоційна людина. Однак відповідачка до нього з приводу насильства з боку свекра не зверталася, про таке насильство він не чув, тілесних ушкоджень на ній не бачив. Обидві сім`ї тримають господарство, оскільки відповідачка і її чоловік ніде не працюють, тому батьки допомагають сім`ї сина. Чоловік ОСОБА_16 спокійної вдачі, жодних нарікань на його поведінку, зокрема застосування насильства, від ОСОБА_16 він не чув. Невідома йому й інформація про негативне ставлення вітчима і його батька до ОСОБА_6 . 
Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.
Судом установлено, документально підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим Ратнівським районним відділом державної реєстарції актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 8, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_19 . 
Ратнівський районний суд Волинської області рішенням від 07.02.2017 шлюб між позивачкою і відповідачем розірвав, малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишив проживати із батьком. 
Із пояснень відповідачки в судовому засіданні 26 лютого 2026 року вбачається, що із цим рішенням суду вона погодилася.
Дочка сторін ОСОБА_4 зареєстована у АДРЕСА_2 з 05 червня 2025 року, про що свідчить витяг з реєстру територіальної громади Забродівської сільської ради.
Згідно з поясненнями ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_14 , представника позивача ОСОБА_1 , представника органу опіки і піклування Михальчук О.М. після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_4 проживала із батьком до 2019 року, часу вступу останнього до лав ЗСУ. 
ОСОБА_19 29 серпня 2019 року вступила в шлюб із ОСОБА_20 , змінила прізвища на « ОСОБА_21 », про що свідчить свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Великоглушанської сільської ради Любешівського району Волинської області.
Як пояснила відповідачка, ОСОБА_2 , уклавши контракт про військову службу, завіз дитину її батькові у с. Поступель, що її дуже обурило, за рішенням суду саме він мав опікуватися дочкою. Проте дочку вона забрала у с. Невір Камінь-Каширського району Волинської області, де вона проживала із новою сім`єю.
Пояснення представника служби в справах дітей Забродівської сільської ради аналогічні інформації, що надана службою у справах дітей, сім`ї та соціального захисту Забродівської сільської ради № 35/01-7 від 21.05.2025 за підписом ОСОБА_22 .. 
Відповідно до наказу служби в спарвах дітей Забродівської сільської ради № 3 від 12.02.25 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлена на профілактчиний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, тимчасово влаштовано дитину у сім`ю ОСОБА_5 , жительки с. Поступель Ковельського району Волинської області, на період із 12 лютого до 18 лютого 2025 року. 
Під час обстеження умов проживання ОСОБА_23 комісія 12 лютого 2025 року установила створення належних умов для виховання і розвитку дитини. Комісія установила, зі слів ОСОБА_5 , що ОСОБА_4 є дочкою її колишньої невістки, її привезла та залишила її прабабуся ОСОБА_24 . У дитини з`ясовано, що вона біля мами жила погано, просила не повертати її додому. Зі слів дитини, мама неодноразово її била і словесно принижувала.
Відповідно до відомостей із обліково-статистичної картки № НОМЕР_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 28 лютого 2021 року до 29 червня 2022 року перебувала на обліку дітей, які залишилася без батьківського піклування, у службі у справах дітей Камінь-Каширської міської ради у зв`язку із жорстоким поводженням. Із 12 лютого 2025 року ОСОБА_4 перебувала на обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, на підставі наказу начальника служби в справах дітей, сім`ї та соціального захисту Забродівської сільської ради від 12.02.25 №3, у зв`язку із ухиленням батьків від виконання своїх обов`язків, з якого знята згідно з наказом цього ж органу №6 від 18.09.25.
Як вбачається із витягу з наказу служби у справах дітей Камінь-Каширської міської ради № 7 від 07.03.25, ОСОБА_4 взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах.
Згідно з листом Комунальної установи «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», що у м. Ковелі, №220 від 02.06.25, акту прийому дитини до Центру від 17.02.25 ОСОБА_4 перебуває в закладі з 17 лютого 2025 року, як така, що залишилася без батьківського піклування. При поміщенні до Центру стан здоров`я дитини задоввільний, виявлено, що у грудні 2022 року в дитини був закритий косий перелом правої стегнової кістки зі зміщенням, у результаті хірургічного втручання встановлено фіксатор, який знаходився і на час поміщення дитини у Центр, при тому, що рекомендований термін перебування фіксатора 6 місяців. Дитина 26 травня 2025 року госпіталізхована в травматологічне відділення Ковельського МТМО для видалення фіксатора. У розмові з психологом дівчинка зізналася, що зазнавала фізчиного насильства в сім`ї від матері та вітчима. Матір ОСОБА_3 з 17 лютого 2025 року по 02 червня 2025 року жодного разу дочку не відвідала, не телефонувала, не цікавилася її здоров`ям і справами дитини. 
Із заяви ОСОБА_2 від 05.05.25 вбачається, що саме він, як батько ОСОБА_4 , надав згоду на проведення хірургічного втручання дочці на правій нозі для видалення металічної пластини, чим спростовуються твердження відповідачки про надання нею такої згоди. 
Із виписки №10348 від 14.12.2022 Волинського територіального медичного об`єднання захисту материнства і дитинства вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилася на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматичному відділенні з 07 грудня 2022 року по 14 грудня 2022 року; поступила зі скаргами на різкі болі, деформацію осі правого стегна; травму отримала в побуті 06 грудня 2022 року. 
Як вбачається із рішення виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 28.05.2025 №6/17, ОСОБА_3 було зобов`язано забезпечити гідні умови проживання, утримання та розвитку, відповідально виконувати свої батьківські обов`язки щодо усіх малолітніх дітей, у тому числі щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків та можливість порушення питання про позбавлення батьківських прав у разі невиконання покладених на неї зобов`язань; зобов`язано ОСОБА_3 протягом одного місяця створити умови, налагодити стосунки та забрати малолітню ОСОБА_4 із Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей (м. Ковель). 
Комісія служби в справах дітей Камінь-Каширської міської ради 06 березня 2025 року та 09 квітня 2025 року провела обстеження умов проживання ОСОБА_3 , у ході якого установила, що ОСОБА_3 , її чоловік та п`ятеро малолітніх дітей проживають у будинку, що складається з двох житлових кімнат, кухні та коридору, є невеликий запас продуктів харчування, приготовлена їжа в невеликій кількості. Під час спілкування з мамою установлено, що вона не бажає виховувати ОСОБА_6 , бо не може з нею справитися. З її слів, ОСОБА_6 вчиняє крадіжки, до неї не прислухається. ОСОБА_3 вказала, що не буде заперечувати проти позбавлення її батьківських прав щодо ОСОБА_6 та буде згідна з будь-яким рішенням суду. З дочкою, яка перебуває у Центрі в м. Ковелі, вона не спілкується, жодного разу її не відвідала.
Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.05.25 комісія служби в справах дітей Камінь-Каширської міської ради установила наявність у будинку невеликої кількості приготовленої їжі та невеликого запасу круп та олії. ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_6 пребуває у Центрі в м. Ковелі, вона не телефонувала та не цікавилася життям дитини з лютого місяця, однак бажає повернути дитину. 
06 березня 2025 року, 09 квітня 2025 року та 22 травня 2025 року ОСОБА_3 письмово попереджено про наслідки невиконання батьками обов`язків із виховання дитини.
Із пояснень відповідачки установлено, що вона двічі залишала дітей, у тому числі дочку ОСОБА_4 , вибуваючи із дому та не повідомляючи про це чоловіка. У зв`язку із зникненням дружини ОСОБА_20 двічі звертався до Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області із заявами про зникнення дружини. 
Так, згідно із висновком №13733 за підписом начальника Камінь-Каширського районного відділення поліції за зверненням ОСОБА_20 , зареєстрованим у журналі НОМЕР_4 від 12.11.25, заявник 12 листопада 2025 року повідомив, що його дружина ОСОБА_3 разом із восьмимісячною дочкою ОСОБА_25 була виписана із Камінь-Каширської ЦРЛ, однак додому не повернулася. У ході проведення оперативно-розшукових заходів установлено, що ОСОБА_3 самостійно залишила територію лікувального закладу та виїхала за межі Волинської області. Під час теелфонного спілкуванн ОСОБА_3 повідомила, що залишила лікарню та попереднє місце проживання добровільно, оскільки ухвалила рішення поїхати для постійного проживання із своїм новим співмешканцем, з яким, з її слів, вона певний час підтримує стосунки. Повідомила, що й надалі має намір проживати за новою адресою в іншому регіоні України спілньо з новим чоловіком облаштовувати життя. Вказала, що повернення до чоловіка ОСОБА_20 не планує, підтримувати з ним стосунки не бажає. Жодних претензій щодо поведінки ОСОБА_20 або третіх осіб, умов проживання не висловила, від написання будь-яких заяв відмовилася, мотивуючи тим, що поїхала виключно за власним бажанням. 
Згідно із висновком №190 за підписом начальника Камінь-Каширського районного відділення поліції за зверненням ОСОБА_20 , зареєстрованим у журналі НОМЕР_5 від 24.12.25, заявник повідомив, що його дружина ОСОБА_3 24 грудня 2025 року о 07 години виїхала автобусом із с. Невір Камінь-Каширського району для участі в засіданні служби в справах дітей, однак до місця призначення не доїхала. Заявника вона заблокувала у всіх мережах. Під час перевірки інформації та у ході телефонного спілкування із ОСОБА_3 остання повідомила, що не зникала, а добровільно поїхала до свого нового чоловіка у зв`язку із небажанням продовжувати спільне проживання з колишнім чоловіком. З її слів, будь-яких погроз, психологічсного тиску чи фізичного примусу до неї не застосовувалося, допомоги правоохоронних органів вона не потребує, її життю і здоров`ю нічого не загрожує. 
Крім цього, у судовому засіданні відповідачка визнала, що в 2025 році вона ще раз залишала чоловіка із дітьми у період, коли дочка ОСОБА_6 перебувала у Центрі. У той час вона проживала у знайомих в селі за 2-3 км від м. Ковеля, працювала прибиральницею. Проте до дочки у Центр не навідувалася, пояснюючи побоюванням розповсюдження інформації про її місце перебування. 
Малолітня ОСОБА_4 , допитана з участю психолога, в судовому засіданні 16 лютого 2026 року, повідомила, що жила з мамою в Камінь-Каширському районі. Вона натепер уже вдруге перебуває у Центрі для дітей в м. Ковелі. Уперше її туди забрали із с. Поступель, де вона проживала у бабусі, до якої її привезла інша бабуся, яка проживає у с. Видричі. Під час проживання у Центрі в м. Ковелі їй прооперували ногу, яку вона травмувала в с. Невір, впавши зі столу, куди вона залізла аби дістати книжки, які лежали на шафі. Повідомила, що під час перебування її у бабусь у с. Видричі і Поступель, а також у Центрі в м. Ковелі мама до неї не навідувалася, інколи телефонувала, казала, що не має коштів на проїзд, обіцяла забрати, якщо її чоловік переїде до іншого будинку. До неї у Центр приїжджала лише хресна (рідна сестра матері). Батько теж не навідувався, однак їй відомо, що він передав гроші через хресну, купив їй телефон. Вона дзвонила до нього з проханням поповнити телефонний рахунок. Вказала, що хотіла би більше уваги від мами.
Служби в справах дітей Забродівської сільської ради та Камінь-Каширської міської ради, відповідно 10 жовтня 2025 року за №73/01-10 та 26 грудня 2025 року за 12/22 надали висновки про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
За правилами статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12–15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямованіперешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського Суду з прав людини (далі–Європейський Суд) у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, рішення у справі «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49).
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, необхідно з однієї сторони розглянути правомірність втручання у право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а з іншого – дослідити питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини на спілкування з батьком із врахуванням, при цьому, якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).
Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав матері, батька дитини. Так, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини (пункт 2 частини першої).
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні
правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
За змістом правової норми, викладеної у п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, ухилення від виконання зобов`язань батьків із виховання дитини означає такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному свідомому невиконанні зазначених обов`язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій. Навмисність такого ухилення має місце тоді, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.
У цій справі суд установив обставин, які, на переконання суду, беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання нею обов`язків із виховання дитини.
Із досліджених судом доказів установлено, що відповідачка мінімум тричі залишала дітей, у тому числі ОСОБА_6 , без свого піклування без поважних причин на тривалий час. У зв`язку з цим двічі ОСОБА_4 було влаштовано у Центр реабілітації дітей у м. Ковелі, де вона перебуває й на час ухвалення рішення. Будучи обізнаною про наявність вказаного судового спору, запевняючи суд у письмових заявах про бажання бути гарною матір`ю для дочки ОСОБА_6 , відповідачка вкотре залишила її та інших дітей на свого чоловіка, вітчима ОСОБА_6 , й вибула за межі Волинської області для влаштування особистого життя. За такої поведінки відповідачки малолітню ОСОБА_6 знову помістили у Центр реабілітації дітей. Під час проживання дитини у Центрі ОСОБА_3 дочкою не цікавилася, її не відвідувала. Її покликання на неможливість приїзду у зв`язку із доглядом малолітніх дітей спростовуються її ж поведінкою, що полягає у залишенні цих малолітніх дітей без свого піклування. Суд критично оцінює доводи відповідачки про неможливість за браком коштів навідатися до дочки, зважаючи на те, що дитину вона не відвідувала навіть тоді, коли проживала й працювала у м. Ковелі. Тричі у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків служба в справах дітей попереджала ОСОБА_3 про наслідки, зокрема й можливість позбавлення батьківських прав, однак після цього залишала дітей без батьківського пілкування.
Суд досліджував причини невиконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків. Так, відповідачка покликається на застосування щодо неї фізичного і психологічного насильства свекром. Проте відповідачка жодних доказів на підтвердження своїх доводів не надала. Навіть за наявності таких фактів ОСОБА_3 не намагається змінити такі обставини, жодних дій, спрямованих на припинення домашнього насильства, вона не вчиняє. Жодного разу відповідачка із відповідними заявами щодо неправомірних дій чоловікового батька в правоохоронні органи чи до старости села не зверталася, заходів для зміни свого разом із дітьми місця проживання не вживала. Її пояснення про те, що вона шкодує свекра як людину похилого віку, тому не звертається за захистом до поліції, свідчить лише про те, що її влаштовує ситуація, за якої дочка ОСОБА_6 перебуває у Центрі, а вона не піклується про неї. Із цих же підстав, суд критично оцінює бажання відповідачки забрати дитину із Центру лише за умови невтручання свекра в життя її сім`ї, враховуючи невжиття останньою для цього жодних заходів.
Відтак установлено, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виховання дитини. 
Жодних перешкод для належного виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків суд не встановив. 
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідачки. 
З цих же підстав, будучи переконаним у відсутності можливості для виправлення ситуації з боку відповідачки щодо виконання своїх батьківських обов`язків, суд погоджується із висновками органів опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. 
Представник позивача заявив вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дочки в розмірі від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1, 2 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
У ході судового розгляду встановлено, що відповідачка та її чоловік мають на утриманні четверо малолітніх дітей.
Згідно із ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 грн.
Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
З огляду на наведене, беручи до уваги наявність на утриманні відповідачки чотирьох малолітніх дітей, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 в користь особи (установи), яка буде утримувати дитину, необхідно стягувати аліменти в розмірі однієї п`ятої заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 серпня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.
За правилами ч.1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням заявлення позивачем двох позовних вимог: майнового та немайнового характеру та звільнення його від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, із відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211, 20 грн та в користь ОСОБА_2 - в розмірі 1211,20 грн.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись ст.ст. 10-13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.7, 164, 180, 196 СК України, суд
ухвалив:
Позов представника позивача адвоката Панасюка Івана Івановича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області, служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради Волинської області, задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати із ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь особи (установи), яка буде утримувати дитину, аліменти в розмірі однієї п`ятої заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 серпня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути із ОСОБА_3 судовий збір: у користь держави - в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп, у користь ОСОБА_2 - в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_2 ,  АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП – НОМЕР_7 .
Треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
-орган опіки і піклування Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області, вул. Лесі Українки, 2, с. Заброди Ковельського району Волинської області, ЄДРПОУ 04334583,
-служба в справах дітей Камінь-Каширської міської ради Волинської області, вул. Воля, 2 м. Камінь-Каширський Волинської області, ЄДРПОУ 34836909.
Дата проголошення повного рішення 02 квітня 2026 року о 16 год 30 хв.

Суддя Ратнівського
районного суду         О.М.Свистун