ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/12008/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., за участю: секретаря судового засідання – Китайгородської І.О., 
представника позивача (адвоката) – Тимченко Ю.О.,
представника відповідача – Мамчич А. О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Стислий зміст позовних вимог.
Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, а саме просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області форми "С" без номеру та дати, складеного на підставі акту перевірки 10049/16-31-24-06-01/3155320088 від 23.07.2025 про застосування до фізичної осби-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у вигляді пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1 785 957,12 грн.
Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин рішенням щодо протиправного збільшення суми грошових зобов`язань внаслідок застосування штрафних фінансових санкцій числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 1 785 957,12 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025.
Щодо податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025 позивач зазначає, що суб`єктом владних повноважень винесене податкове повідомлення-рішення, яке не відповідає за своєю формою та реквізитам вимогам законодавства (відсутня дата та номер оспорюваного рішення), а також невірно обрахована період нарахування пені. Контролюючий помилково обрахував порушення граничних строків від дати оформлення експертної митної декларації, а не від дати фактичного перетину митного кордону. Внаслідок помилкового обрахунку періоду нарахування пені та визначення суми пені, податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стислий зміст заперечень відповідача.
У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що в ході виконання імпортних контрактів мало місце порушення граничних строків, що є порушенням статті 13 Закону України від 21 червня 2018 року № 2473-VIIІ “Про валюту і валютні операції ” із змінами та доповненнями. Відповідач наголосив, що обрахунок граничних строків від дати оформлення експертної митної декларації є правомірним. Відсутність дати та номера податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025 у його змісті зумовлена технічними обставинами підготовки матеріалів позапланової перевірки, зміст податкового повідомлення-рішення є чітким і зрозумілим, документ підтверджує факти, що мають істотне значення для справи, а податкове повідомлення-рішення містить підписи та печатки, відповідає формам, встановленим Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, а розрахунок сум пені, як додаток до податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025, відповідає у повній мірі висновкам та додаткам акту перевірки щодо обрахунку суми пені. 
Відповідач зазначив, що висновки акту перевірки є обґрунтованими, а оспорюване податкове повідомлення-рішення - правомірним.

Заяви, клопотання учасників справи.
Сторонами у справі подані неодноразово заяви та клопотання про долучення доказів, щодо участі в судовому засіданні в режимі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, а також додаткові пояснення з окремих питань із ініціативи сторін та на виконання вимог суду.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 адміністративна справа прийнята до провадження, призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Витребувані докази від відповідача та позивача. Призначене підготовче судове засідання на 09:10 год. 15 вересня 2025 року в приміщенні Полтавського окружного адміністративного суду за адресою: 36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26.
Ухвалою суду від 11.09.2025 Клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів – задоволене. Підготовче засідання, призначене на 09:10 год. 15 вересня 2025 року, та всі інші судові засідання провести за участю представника позивача, адвоката Тимченко Юлії Олександрівни, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Позивачем та відповідачем надані докази та подані документи до електронного суду ЄСІТС на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі.
18.09.2025 позивачем подана позовна заява із додатками через електронний суд.
19.09.2025 відповідачем поданий відзив на позову заяву із додатками.
Опис поданих сторонами заяв по суті спору та із процесуальних питань.
Позивачем подані наступні заяви:
01.09.2025 подання надходження адміністративного позову до суду, 10.09.2025 - направлення клопотання про участь у судових засіданням в режимі відеоконференції (подано через електронний суд ЄСІТС), 12.09.2025 - заява про долучення посвідчення адвоката України (подано через електронний суд ЄСІТС), 16.09.2025 – на виконання ухвали суду подана заява про долучення перекладу на українську мову контрактів № 1112, № 1244, № 744 (подано через електронний суд ЄСІТС), 18.09.2025 – на виконання ухвали суду подана заява про направлення до електронного суду ЄСІТС позовної заяви з додатками 22.09.2025 – на вимогу суду подано заяву про долучення пояснень АТ КБ ПРИВАТБАНК: по контактам 1244, 1112 та додатковий запит банку по контракту 1244 (подано через електронний суд ЄСІТС), 17.10.2025 – на вимогу суду подано заяву про долучення запитів ГУ ДПС у Полтавській області: від 08.08.2024 по контракту 744, від 01.11.2024 по контракту 1244, від 16.01.2025 по контактам 744, 1244, 1112; відповіді позивача від 13.11.2024 на запит ГУ ДПС у Полтавській області від 01.11.2024; відповіді позивача від 03.02.2025 стосовно контракту 744 за запит ГУ ДПС у Полтавській області від 16.01.2025; відповіді позивача від 05.02.2025 стосовно контрактів 1244,1112 на запит ГУ ДПС у Полтавській області від 01.16.2025 23.10.2025- дата подачі клопотання про долучення доказів до справи (платіжні інструкції), 03.11.2025 – на вимогу суду подано заяву про долучення до матеріалів справи пояснень ФОП ОСОБА_1 на запити ГУ ДПС у Полтавській області з доказами їх направлення.
Відповідачем подані наступні заяви:
19.09.2025 – подано відзив на позовну заяву з додатками; 19.09.2025 - подано письмові пояснення щодо оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку; 29.10.2025 – подано письмові пояснення щодо розрахунків пені по кожному контракту; 07.11.2025 – подано письмові пояснення щодо направлення запитів платнику; 15.12.2025 – подано письмові пояснення щодо нарахування пені по контракту №1112 від 01.03.2025; 20.02.2026 – подана заява щодо надання розрахунку із усуненням недоліків на вимогу суду.
Хід судових засідань у справі.
У підготовче засідання 15.09.2025 з`явились представники сторін, відкладене підготовче засідання.
У підготовче засідання 15.09.2025 з`явились представники сторін, відкладене підготовче засідання.
Підготовче засідання 09.10.2025 не відбулось внаслідок відпустки судді.
У підготовче засідання 15.10.2025 з`явились представники сторін, оголошена перерва.
У підготовче засідання 30.10.2025 з`явились представники сторін, відкладене підготовче засідання.
Підготовче засідання 13.11.2025 не відбулось внаслідок повітряної тривоги.
У підготовче засідання 26.11.2025 з`явились представники сторін, відкладене підготовче засідання, закрите підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду по суті.
У судове засідання 11.12.2025 з`явились представники сторін, оголошена перерва у вступному слові позивача.
У судове засідання 24.12.2025 з`явились представники сторін, оголошена перерва у поясненнях позивача для надання додаткових пояснень сторонам із окремого питання щодо розрахунку суми пені.
У судове засідання 22.01.2026 з`явились представники сторін, оголошена перерва у поясненнях позивача внаслідок повітряної тривоги.
Судове засідання 29.01.2026 не відбулось внаслідок повітряної тривоги.
Судове засідання 05.02.2026 не відбулось внаслідок повітряної тривоги.
У судове засідання 12.02.2026 з`явились представники сторін, оголошена перерва у поясненнях відповідача для надання відповідачем пояснень та детального розрахунку суми пені.
У судове засідання 25.02.2026 з`явились представники сторін, оголошена перерва у поясненнях відповідача для надання відповідачем повного доказу - розрахунку суми пені.
Судове засідання 03.03.2026 не відбулось внаслідок повітряної тривоги.
У судове засідання 17.03.2026 з`явились представники сторін, призначені судові дебати.
Судове засідання 01.04.2026 не відбулось внаслідок відпустки судді.
У судове засідання 08.04.2026 з`явились представники сторін, завершений судовий розгляд справи по суті, суд перейшов до стадії ухвалення рішення по суті справи.
16.04.2026 судом у засіданні проголошене скорочене рішення за участю сторін. 
Фіксування судових засідань здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79, п. 82.2 ст. 82, пп. 69.22 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, наказу Головного управління ДПС у Полтавській області за №2013-11 від 11.06.2025, про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, головним державним інспектором відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Полтавській області Одинець Наталією Анатоліївною проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічними контрактами від 06.10.2023 №744, від 28.02.2024 №1244 та від 01.03.2024 №1112 укладеним з нерезидентами, за період з 12.09.2023 по останній день перевірки в зв`язку з надходження листа ДПС України від 25.12.2024 №35903/7/99-00-24-04-02-07 (вх. ГУ ДПС У Полтавській області від 25.12.2024 №4896/8/16-31), отримано інформацію про виявлені АТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 305299, факти ненадходження валютних коштів або товару в установлені НБУ граничні строки розрахунків. Копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 11.06.2025 за №2013-П та письмове повідомлення від 11.06.2025 за № 284 направлено на поштову адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення 11.06.2025 (лист №18647/6/16-31-24-06-07 від 11.06.2025), лист вручено платнику 17.06.2025.
Перед призначенням невиїзної позапланової документальної перевірки відповідачем направлені запити про надання інформації щодо здійснення зовнішньоекономічної діяльності:
запит №23323/6/16-31-24-06-07 від 08.08.2024, відповідь позивача: №6278/8/16/16-31 від 29.11.2024; запит №30441/6/16-31-24-05-07 від 01.11.2024, відповідь позивача №50871/6/16-31 від 18.11.2024 9958/6/16-31 від 07.02.2025; запит №1145/6/16-31-24-05-07 від 16.01.2025, відповідь позивача №9958/6/16-31 від 07.02.2025.
Таким чином, судом встановлена обставина, що невиїзна перевірка розпочалась після вручення позивачу копії наказу та повідомлення про проведення перевірки, а призначена перевірка після направлення платнику податку запитів та отримання відповідей, які не усунули сумніви контролюючого органу у спростуванні отриманої податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог валютного законодавства за зовнішньоекономічними контрактами від 06.10.2023 №744, від 28.02.2024 №1244, від 01.03.2024 №1112, укладеним з нерезидентом за період з 12.09.2023 по останній день перевірки.
Перевірка проводилась в період з 10.07.2025 по 16.07.2025. 
За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки позивача складений акт від 23.07.2025 №10049/16-31-24-06-01/3155320088 та направлене поштою (який вручений позивачу 29.07.2025, далі – акт перевірки).
У висновках акту перевірки встановлені порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту та валютні операції» при виконанні валютних операцій позивачем:
№ 744 від 06.10.2023 укладеного з нерезидентом IE SVETLANA RAYKHMAN VAT CZ 791182526. Чехія стосовно несвоєчасного надходження валютних коштів на територію України:
на суму 9047.67 євро на 9 днів (з 10 04.2024 по 18.04.2024),
на суму 9049,33 євро на 35 днів (з 10.04.2024 по 14.05.2024),
на суму 46250,00 євро на 182 днів (з 10.04.2024 по 08.10.2024),
№ 1244 від 28.02.2024 укладеного з нерезидентом IE SVETLANA RAYKHMAN VAT CZ 791 182526, Чехія стосовно несвоєчасного надходження валютних коштів на територію України:
на суму 24465,00 євро на 182 днів ( з 11.09.2024 по 01.11.2024),
№ 1112 від 01.03.2024 укладеного з нерезидентом AV "FOOT CARE” LIMITED, номер VAT IE 42126841 II Ірландія стосовно несвоєчасного надходження валютних коштів на територію України:
на суму 29285,00 євро на 29 днів (з 02.10.2024 по 30.10.2024)
на суму 80693.5 євро на 34 днів (з 02.10.2024 по 04.11.2024).
На підставі висновків акту перевірки винесене податкове повідомлення-рішення форми «С» №000122732406 від 19.08.2025 на суму пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності 1785957,12 грн.
Позивач, відповідно до змісту позовної заяви та додаткових пояснень частково не погоджується із періодом обрахунку пені, оскільки вважає, що контролюючий орган неправильно визначав момент початку перебігу граничного строку за кожною валютною операцією із експорту товарів. Позивач вважає, що початок перебігу строку розпочинається із моменту – дати перетину митного кордону України, у той же час контролюючий орган обраховує початок перебігу строку із дати оформлення експортної митної декларації.
Іншими доводами позивача є те, що оскільки частково строк пені обрахований невірно, то вся сума пені є протиправною, а також на протиправність податкового повідомлення-рішення впливає невідповідність документальної форми податкового повідомлення-рішення, яке отримав позивач, оскільки в ньому відсутні дата та номер такого податкового повідомлення-рішення.
Додатково позивач зазначає про непропорційність розміру пені, що свідчить про каральний характер у таких правовідносинах, що є непропорційним розміром притягнення позивача до відповідальності за порушення валютного законодавства щодо невчасного зарахування валютної виручки в операціях із експорту товару позивачем.
Суд зазначає, що з урахуванням доводів сторін та матеріалів справи, судом встановлені наступні фактично обставини, що стали підставою для виникнення цього спору, інші обставини не є спірними між сторонами.
Таким чином, суд встановив, що позивач визнає частково суму пені та порушення граничного строку зарахування валютної виручки в операціях з експорту товарів, що зводиться до наступних обставин.
По контракту № 1112 від 01.03.2024, вартість поставки товару 146 550,00 євро.: платіжна інструкція № 1 від 05.04.2025 на суму 14625,00 євро, платіжна інструкція № 1 від 10.05.2024 на суму 7 315, 50 євро, платіжна інструкція № 1 від 05.07.2024 на суму 7315,50 євро, платіжна інструкція № 1 від 07.06.2024 на суму 7315,50 євро, платіжна інструкція № 1 від 30.10.2024 на суму 29 285,00 євро 
Всього надходжень на 65 856,50 євро.
По контракту № 1244 від 28.02.2024, вартість поставки товару 36 700,00 євро: платіжна інструкція № 1 від 24.04.2024 на суму 7 340,00 євро, отримувач ФОП ОСОБА_1 . Рух коштів по рахунку ФОП ОСОБА_2 26.04.2024 на суму 11 496,00, з яких 2 446,67 по контракту № 1244 Платіжна інструкція № 1 від 14.05.2024 на суму 2446,67 євро, отримувач ФОП ОСОБА_1 . Платіжна інструкція № 0111175300 від 01.11.2024 на суму 24 465,00 євро. Всього надходжень на суму 36 698,34 євро.
По контакту № 744 від 06.10.2023 на суму 135 740,00 євро: платіжна інструкція № 1 від 12.10.2023 на суму 27148,00 євро, отримувач ФОП ОСОБА_1 . Рух коштів по рахунку ФОП ОСОБА_2 від 12.12.2023 на суму 18 098,00 євро. Рух коштів по рахунку ФОП ОСОБА_2 з наступними оплатами: 15.01.2024 на суму 9049,00 євро, 07.02.2024 на суму 9049,00 євро, 12.03.2024 на суму 8049,00 євро, 26.04.2024 на суму 11 496,00, з яких 9049,33 по контракту № 744 (до банку надійшли кошти 18.04.2024, ця дата зазначена в акті перевірки). Платіжна інструкція № 1 від 14.05.2024 на суму 9049,33 євро, отримувач ФОП ОСОБА_1 . Рух коштів по рахунку ФОП ОСОБА_3 від 16.10.2024 на суму 46250,00 євро (до банку надійшли кошти 08.10.2024, ця дата зазначена в акті перевірки). Всього надходжень на суму 135 741,00 євро
Щодо незгоди позивача із нарахуванням пені по контракту №1112 від 01.03.2024. 
Позивач погоджується з сумою заборгованості (після закінчення 180 днів) в розмірі 109978,50 євро, погоджується з кінцевою датою нарахування прострочення – 04.11.2024, проте не погоджується з періодом прострочення в 34 дні, вважає що він складає 30 днів та не погоджується з датою початку періоду прострочення 02.10.2024, вважає таку дату 06.10.2024. Як наслідок сума пені (за курсом 45,5236) при розрахунку складає 426 598,69 грн.
У періоді виконання контракту №1112 від 01.03.2024 укладеного з нерезидентом AV "FOOT CARE" LIMITED мало місце порушення граничних строків надходження валютної виручки: на суму 29285,00 Євро на 29 днів (з 02.10.2024 по 30.10.2024); на суму 80693,50 Євро на 34 днів (з 02.10.2024 по 04.11.2024).
Позивач ставить під сумнів обрахунок кількості днів нарахованої пені з 02.10.2024 по 04.11.2024, а саме на 34 дні та вважає що вірним обрахунком строку є саме 30 днів (з моменту фактичного перетину кордону товару), тобто позивач вважає, що обрахунок пені та граничних строків мав обраховуватись не із 05.04.2024 дата оформлення митної декларації типу ЕК-10 АА 24UA100340675485U2, а із 08.04.2024 - дата перетину кордону товаром, згідно даних Державної митної служби Єдиного державного інформаційного веб-порталу “Єдине вікно міжнародної торгівлі”.
Відповідно до перевірки митних декларацій на предмет оформлення та пропуску через кордон за вебпосиланням https://cabinet.customs.gov.ua/ccdcheck оформлення митної декларації 24UA100340675485U2 дата перетину митного кордону України (пропуск(повний) грузу): 08.04.2024 03:17:06.
Відповідно до митної декларації 24UA100340675485U2, така декларація оформлена 05.04.2024.
05.11.2024 дата надходження до Господарського суду Полтавської області позову ФОП ОСОБА_1 до AV “FOOT CARE” LIMITED про стягнення заборгованості в розмірі 80693,50 євро.
Таким чином, судом встановлена обставин, що нарахування пені позивачу здійснювалось із 02.10.2024 по 04.11.2024, оскільки 180 днів – граничних строк розрахунків для повернення валютної виручки тривав – із 05.04.2024 (із дати митного оформлення – дати митної декларації) по да 01.10.2024.
Щодо незгоди позивача із нарахуванням пені по контакту № 1244 від 28.02.2024.
Позивач погоджується з сумою заборгованості (після закінчення 180 днів) в розмірі 24465 євро, проте не погоджується з періодом прострочення в 52 дні, вважає що він складає 45 днів, не погоджується з датою початку періоду прострочення 11.09.2024, вважає таку дату 17.09.2024, не погоджується з датою закінчення прострочення 01.11.2024, вважає таку дату 30.10.2024 (оскільки 01.11.2024 вже надійшла оплата від покупця). Як наслідок сума пені (за курсом 46,0076) при розрахунку складає 151 952,75 грн.
Під час виконання контракту від 28.02.2024 №1244, укладеного з нерезидентом ІЕ SVETLANA RAYKHMAN VAT CZ 7961182526, мало місце порушення граничних строків надходження валютної виручки: на суму 24465,0 Євро на 52 днів (з 11.09.2024 по 01.11.2024), оскільки митна декларація типу ЕК-10 АА 24UA100340675256U3, оформлена 15.03.2024, а із 20.03.2024 - дата перетину кордону товаром, згідно даних Державної митної служби Єдиного державного інформаційного веб-порталу “Єдине вікно міжнародної торгівлі”.
Відповідно до перевірки митних декларацій на предмет оформлення та пропуску через кордон за вебпосиланням https://cabinet.customs.gov.ua/ccdcheck оформлення митної декларації 24UA100340675256U3 дата перетину митного кордону України (пропуск(повний) грузу): 20.03.2024 17:28:52.
Відповідно до митної декларації 24UA100340675256U3, така декларація оформлена 15.03.2024.
Таким чином, судом встановлена обставин, що нарахування пені позивачу здійснювалось із з 11.09.2024 по 01.11.2024, оскільки 180 днів – граничних строк розрахунків для повернення валютної виручки тривав – із 15.03.2024 (із дати митного оформлення – дати митної декларації) по дату 10.09.2024.
Щодо дня прострочення 01.11.2024 (позивач вважає таку дату невірною, та вказує на 30.10.2024). Датою зарахування валютної виручки є 01.11.2024, що підтверджується платіжним дорученням.
Щодо незгоди позивача із нарахуванням пені по контакту №744 від 06.10.2023.
Позивач погоджується з сумою заборгованості (після закінчення 180 днів) в розмірі 64347,00 євро, проте не погоджується з загальним періодом прострочення в 182 дні, вважає що він складає 179 днів, не погоджується з датою початку періоду прострочення з 10.04.2024, вважає таку дату 12.04.2024, не погоджується з датою закінчення прострочення 08.10.2024, вважає таку дату 07.10.2024 (оскільки 08.10.2024 вже надійшла оплата від покупця на розподільчий рахунок ФОП ОСОБА_3 ) Як наслідок сума пені (за курсом 42,019) при розрахунку складає 1 080 096,54 грн.
Під час виконання контракту від 06.10.2023 №744, укладеного з нерезидентом ІЕ SVETLANA RAYKHMAN VAT CZ 7961182526, мало місце порушення граничних строків надходження валютної виручки: на суму 9047,67 Євро на 9 днів (з 10.04.2024 по 18.04.2024); на суму 9049,33 Євро на 35 днів (з 10.04.2024 по 14.05.2024); на суму 46250,00 Євро на 182 днів (з 10.04.2024 по 08.10.2024). Однак позивач не погоджується з датою початку прострочення (10.04.2024) та вважає таку дату 12.04.2024.
Митна декларація типу ЕК-10 АА 23UA100340346812U63 оформлена 13.10.2023, а із 14.10.2023 - дата перетину кордону товаром, згідно даних Державної митної служби Єдиного державного інформаційного веб-порталу “Єдине вікно міжнародної торгівлі”.
Відповідно до перевірки митних декларацій на предмет оформлення та пропуску через кордон за вебпосиланням https://cabinet.customs.gov.ua/ccdcheck оформлення митної декларації 23UA100340346812U63 дата перетину митного кордону України (пропуск(повний) грузу): 14.10.2023 23:41:19.
Відповідно до митної декларації 23UA100340346812U63, така декларація оформлена 13.10.2023.
Таким чином, судом встановлена обставин, що нарахування пені позивачу здійснювалось із з 13.10.2023 по 09.04.2024, оскільки 180 днів – граничних строк розрахунків для повернення валютної виручки тривав – із 13.10.2023 (із дати митного оформлення – дати митної декларації) по дату 09.04.2024.
Позивач також вказує що датою закінчення прострочення є 07.10.2024. Датою зарахування валютної виручки є 08.10.2024 вже надійшла оплата від покупця), що підтверджується платіжним дорученням.
Судом встановлені обставини:
по контакту №744 від 06.10.2023 граничний строк та обрахунок пені на суму 46250,00 Євро на 182 дні (з 10.04.2024 по 08.10.2024), проте валютна виручка надійшла на рахунок 08.10.2024.
по контакту № 1244 від 28.02.2024 граничний строк та обрахунок пені на суму 24465,0 Євро на 52 дні (з 11.09.2024 по 01.11.2024), проте валютна виручка надійшла на рахунок 01.11.2024.
Відповідно до наданого обрахунку пені відповідачем від 20.02.2026:
по контакту №744 від 06.10.2023 граничний строк та обрахунок пені на суму 46250,00 Євро на 182 дні (з 10.04.2024 по 08.10.2024), сума пені за 08.10.2024 становить суму - 5876,33 грн.;
по контакту № 1244 від 28.02.2024 граничний строк та обрахунок пені на суму 24465,0 Євро на 52 дні (з 11.09.2024 по 01.11.2024), сума пені за 01.11.2024 становить суму - 3330,47, таким чином загальна сума пені нарахована в день надходження коштів по обом контрактам – 9206,8 грн.

Щодо процедурних підстав та обставин оскарження податкового повідомлення-рішення.
Обставини процедурних порушень відсутні у змісті позовної заяви. 
Представник позивача підтвердила в судовому засіданні про відсутність підстав оскарження податкового повідомлення-рішення на підставі порушення порядку проведення перевірки.
Із наданих суду доказів сторонами, судом не встановлені обставини чи факти порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки чи інші процедурні порушення щодо розгляду заперечень, прийняття податкових повідомлень-рішень, що є достатніми для скасування оспорюваних рішень в суді, тобто такими, що несуть “кумулятивний ефект” (самостійна автономна підстава), який впливає на протиправність оспорюваних рішень та є підставою для їх скасування.
Докази протиправного проведення документальної позапланової перевірки позивача рік суду не надані.
Судом не встановлені очевидні обставини порушення контролюючим органом процедури, для додаткового офіційного з`ясування обставин справи та виходу за межі підстав позову, відповідно до принципу “суд знає закон”.

Доводи позивача про порушення процедури під час винесення податкового повідомлення-рішення.
Єдиними доводами позивача щодо процедурних порушень прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є відсутність дати та номера у змісті документа податкового повідомлення-рішення а також неможливість виокремити окремо суми пені за період нарахування грошових зобов`язань (пені) порушення граничних строків із дати оформлення експортної митної декларації по дату фактичного перетину товаром митного кордону України. 
Оскільки неможливо виокремити частину суму пені із загального розміру обрахунку пені у податковому повідомленні-рішенні, на переконання позивача, - це є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення повністю у всій сумі грошових зобов`язань (пені).
Не погоджуючись з оскарженим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з цією позовною заявою до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Статтею 14 ПК України визначене наступе:
14.1.39. грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня;
14.1.265. штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з осіб, що вчинили податкове правопорушення або порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності;
Закон України «Про валюту та валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (далі - Закон № 2473-VIII) визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Частиною першою статті 3 Закону № 2473-VIII встановлено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 2473-VIII органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Частинами п`ятою, шостою цієї статті Закону передбачено, що Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.
Згідно з частиною дев`ятою статті 11 Закону № 2473-VIII органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій.
Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.
За змістом частини десятої статті 11 Закону № 2473-VIII у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 Закону № 2473-VIII Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої, восьмої статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання (частина 2 статі 13 Закону № 2473-VIIІ).
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Правління Національного банку України постановою № 5 від 02 січня 2019 року затвердило Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі - Положення № 5).
Це Положення, відповідно до пункту 1 розділу І, визначає заходи захисту, запроваджені Національним банком України, порядок їх застосування (порядок здійснення валютних операцій в умовах запроваджених цим Положенням заходів захисту), а також порядок здійснення окремих операцій в іноземній валюті.
Згідно з пунктом 21 розділу ІІ Положення № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до пункту 14 прим 2 постанови НБУ від 24.02.2022 № 18 “Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану”, з наступними змінами, - граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022.
Згідно з пунктом 7 розділу Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 7, банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати оформлення митної декларації на продукцію, що експортується, або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору, за операціями з експорту товарів.
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України № 2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0.3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Отже, за порушення граничних строків розрахунків, що встановлюються Національним банком України встановлено відповідальність у вигляді пені.
Частиною шостою статті 13 Закону № 2473-VIIІ визначено, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Таким чином, положення Закону № 2473-VIII передбачають можливість зупинення перебігу строків розрахунків та нарахування пені за їх порушення лише у разі зупинення виконання договору, яке відбувається у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин. Іншими словами, неможливість виконання договору, а відповідно, і звільнення від нарахування пені, має місце у разі впливу форс-мажорних обставин на таку можливість.
Положення пункту 7 розділу II Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року №7, визначають, що банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків: 
1) оформлення МД типу ЕК-10 “Експорт”, ЕК-11 “Реекспорт” на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів.
2) здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів.
Датою здійснення платежу на користь нерезидента - постачальника товару вважається дата здійснення банком платежу на користь нерезидента - постачальника товару, якщо оплата зобов`язань резидента за операцією з імпорту товару здійснюється за рахунок коштів, отриманих від банку на підставі кредитного договору без зарахування цих коштів на поточний рахунок такого резидента в банку.
Пунктом 9 розділу II Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року №7 визначене, що банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків:
1) якщо сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів не перевищує незначної суми. У разі здійснення розрахунків за експорт, імпорт товарів в іноземній валюті сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів визначається за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату останньої події за відповідною операцією (остання дата платежу/надходження грошових коштів, дата поставки товару, дата зарахування зустрічних однорідних вимог);
2) у разі експорту товару - після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (включаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або від банку-гаранта (нерезидента) за гарантією, що надавалася на виконання зобов`язань зі сплати коштів за операцією з експорту товару, або від банку-гаранта (резидента) за гарантією, що надавалася на виконання зобов`язань зі сплати коштів за операцією з експорту товару, за умови попереднього отримання банком-гарантом (резидентом) коштів в іноземній валюті від банку-контргаранта (нерезидента) проти вимоги за такою контргарантією, або в порядку, визначеному в пункті 16-2 розділу IV цієї Інструкції.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) Верховний Суд неодноразово вже надавав свою оцінку у численних постановах.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” 2 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону про валюту органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону про валюту Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Частиною другою статті 13 цього Закону визначено, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону про валюту порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) (частина).
Згідно з частиною восьмою статті 13 Закону про валюту центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Положеннями частини восьмої статті 16 Закону про валюту визначено, що рішення про застосування до уповноважених установ, суб`єктів валютних операцій заходів впливу приймається органами валютного нагляду відповідно до компетенції, визначеної частинами п`ятою і шостою статті 11 цього Закону, у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення.
Положення №5 визначає заходи захисту, запроваджені Національним банком України, порядок їх застосування (порядок здійснення валютних операцій в умовах запроваджених цим Положенням заходів захисту), а також порядок здійснення окремих операцій в іноземній валюті.
Згідно з пунктом 21 розділу ІІ Положення № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Пункт 23 розділу ІІ Положення № 5 визначає, що розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.
24 лютого 2022 року з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи Національний банк України прийняв Постанову № 18, яку постановою Правління Національного банку України від 04 квітня 2022 № 68 було доповнено, зокрема, пунктами « 14-2. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 5 квітня 2022 року»; «14-4. Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 14-2 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні».
У подальшому до пункту 14-2 Постанови № 18 постановами Правління Національного банку України від 7 червня 2022 року № 113, від 07 липня 2022 року № 142 вносились зміни та з 7 червня 2022 року цифру « 90» було замінено цифрою « 120», а з 7 липня 2022 - цифру « 120» замінено цифрою « 180» відповідно.
Законодавство, чинне на час виникнення спірних правовідносин, установлювало чіткі граничні строки розрахунків за операціями з іноземним елементом, визначені Національним банком України, а у разі їх порушення передбачало нарахування пені як заходу відповідальності.
Як визначено частиною другою статті 13 Закону про валюту у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Отже, законодавство що регулює спірні правовідносин прямо пов`язує строк надходження валютної заборгованості з фактом митного оформлення товару, а не з обставинами фактичного перетину митного кордону експортованого товару, як зазначає представник позивача у позовній заяві.
Відповідно до пункту 7 розділу II Інструкції №7 банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати оформлення МД типу ЕК-10 "Експорт", ЕК-11 "Реекспорт" на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню), або підписання акта або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), - за операціями з експорту товарів.
У постанові від 20 грудня 2024 року у справі №160/6138/24 Верховний Суд прямо указав, що «якщо розглядати правовідносини з експорту товару, то положення частини другої статті 13 Закону про валюту пояснюють, що строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується.
Зміст цієї норми свідчить про те, що з точки зору відносин у сфері зовнішньоекономічної діяльності з експорту товару, заборгованість нерезидента (покупця) перед резидентом (продавцем) виникає саме у день митного оформлення продукції, що експортується, і існує до її фактичного погашення нерезидентом. Закон про валюту не містить вказівки на будь-який інший день…».
Аналогічні висновки ухвалені Верховним Судом у постанові від 04 березня 2026 року у справі № 320/57458/24.
У постанові Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 380/10067/24:
«Валютні операції, зокрема операції з експорту товарів, за своєю суттю мають змішаний характер, оскільки включають як приватноправові елементи (договірні відносини між сторонами контракту), так і публічно-правові аспекти, пов`язані з валютним контролем та регулюванням з боку держави. Разом з тим, валютний нагляд, як інструмент державного контролю за дотриманням валютного законодавства відповідними суб`єктами, реалізується в умовах владного підпорядкування учасників зовнішньоекономічної діяльності вимогам регулятора (Національного банку України).
Зважаючи на це для цілей врегулювання правовідносин у сфері валютного нагляду законодавцем визначено конкретний строк зарахування заборгованості за операціями з експорту, і прямо заначено, що цей строк обчислюється саме з дня митного оформлення продукції, як це прямо передбачено статтею 13 Закону про валюту.
Саме тому, цивільно-правові норми, а саме стаття 253 Цивільного кодексу України, не можуть застосовуватись для додаткового тлумачення або зміни правил, що встановлені спеціальним законом - Законом України «Про валюту і валютні операції» - для публічно-правових валютних відносин.
У межах валютного регулювання законодавець прямо встановив конкретні строки та порядок виконання обов`язків, зокрема, - строк погашення заборгованості за операціями з експорту, який обчислюється відповідно до чіткої норми саме з моменту митного оформлення товару. Норми Закону про валюту у цих правовідносинах мають імперативний характер і не допускають довільного тлумачення чи розширення шляхом звернення до загальних положень цивільного законодавства для того аби визначати початок обрахунку строку з наступного після певної події дня.
Посилання Позивача у касаційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року № 128/1950/17, є нерелевантним, оскільки зазначена правова позиція сформульована у контексті правовідносин, які є відмінними від тих, що є спірними у цій справі. Зокрема, вона не стосується застосування норм спеціального законодавства - Закону про валюту який, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, має пріоритет у регулюванні валютного нагляду та є спеціальним щодо відповідних публічно-правових правовідносин.
Посилання на необхідність перенесення строків у зв`язку з вихідними днями Суд не може визнати обґрунтованим, оскільки початок відліку строку, відповідно до обставин цієї справи, не припадав на такі дні.
Отже, у суду немає підстав аби не погодитися з висновком судів попередніх інстанцій про те, що положення частини другої статті 13 Закону про валюту однозначно визначають, що строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується. Юридичний зміст зазначеної норми свідчить про те, що саме з моменту митного оформлення товару саме для ціле забезпечення валютного законодавства у резидента (експортера) виникає правова вимога до нерезидента (покупця) щодо виконання зобов`язання з оплати поставленої продукції. Відповідно, з цього моменту виникає валютна заборгованість, яка вважається такою, що підлягає контролю з боку уповноважених органів до моменту її фактичного погашення. Закон не передбачає можливості обчислення строку з будь-якої іншої дати.
Саме тому, Суд не знаходить підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 20 грудня 2024 року у справі №160/6138/24.
У цій постанові Верховний Суд прямо указав, що «якщо розглядати правовідносини з експорту товару, то положення частини другої статті 13 Закону про валюту пояснюють, що строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується.
Зміст цієї норми свідчить про те, що з точки зору відносин у сфері зовнішньоекономічної діяльності з експорту товару, заборгованість нерезидента (покупця) перед резидентом (продавцем) виникає саме у день митного оформлення продукції, що експортується, і існує до її фактичного погашення нерезидентом. Закон про валюту не містить вказівки на будь-який інший день…».
Повертаючись до обставин цієї справи, необхідно зазначити, що суди попередніх інстанцій встановили, що митне оформлення товару за зовнішньоекономічним договором від 24 жовтня 2022 року № VG-C-24102022 здійснювалося двічі - 28 листопада 2022 року (митна декларація ЕК 10 АА № 22UA400040042009U2) та 17 січня 2023 року (митна декларація ЕК 10 АА № 23UA400040001572U8).
Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідно до частини другої статті 13 Закону про валюту граничні строки сплати заборгованості за вказаними операціями становили 26 травня 2023 року та 15 липня 2023 року відповідно.»
Суд зазначає, що Верховний Суд у наведених вище постановах здійснив чіткий правовий висновок, що відносини, які виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються виключно Законом про валюту, який є спеціальним законом. У разі якщо положення інших законів суперечать положенням Закону про валюту, застосовуються положення саме Закону про валюту.
Суд дійшов висновку, що правовідносини зі здійснення валютних операцій є специфічними та врегульовані спеціальним Законом про валюту, і саме норми вказаного Закону підлягають застосуванню, зокрема і в питанні нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті. 
З огляду на специфічність правовідносин, що стосуються строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, які врегульовано окремим спеціальним нормативно-правовим актом - Закон про валюту, та врегульовують конкретну визначену його предметом групу правовідносин.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
Підсумовуючи наведене вище у сукупності суд зазначає, що відповідно до принципу правової визначеності та ієрархії нормативно-правових актів, спірні правовідносини у сфері валютних операцій, валютного регулювання та нагляду регулюються саме спеціальним законодавчим актом - Законом про валюту. 
Цей Закон, як спеціальний нормативно-правовий акт, має пріоритет у застосуванні над загальними законодавчими нормами, що ґрунтується на принципі lex specialis derogat legi generali (спеціальний закон має перевагу над загальним).
Щодо нерелевантності іншої судової практики Верховного Суду до спірних правовідносин.
Позивач у доводах позовної заяви та інших заяв по суті спору, додаткових поясненнях, щодо періоду розрахунку граничних строків та суми пені, не врахував актуальної практики Верховного Суду щодо застосування норм законодавства, які регулювали правовідносини сторін у цьому спорі на момент їх виникнення, а саме новим Законом України «Про валюту та валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (далі - Закон № 2473-VIII).
Попередні правові висновки Верховного Суду щодо обчислення граничних строків не від дати оформлення експортної митної декларації, а від дати фактичного перетину експортованим товаром митного кордону України стосувались інших норм законодавства: Закону України «Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті» від 23.09.1994 №185/94-ВР (далі - Закон №185/94-ВР) Закон України »Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 №959-ХІІ (далі – Закон №959-ХІІ), які викладені у постановах від 15.06.2023 у справі № П/811/72/16, від 27.02.2018 у справі №П/811/2370/15:
«При цьому моментом здійснення експорту (імпорту) відповідно до абзацу тридцять восьмого статті 1 Закону №959-ХІІ є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.
Аналізуючи положення наведених вище нормативно-правових актів, Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 у справі №П/811/2370/15 (провадження №К/9901/25888/18), дійшов висновку про те, що моментом вчинення експортної операції, зокрема моментом поставки товару за такою операцією, для застосування статей 1, 2, 4 Закону №185/94-ВР, є момент фактичного перетину експортованим товаром митного кордону України, а отже, саме з цієї дати має брати початок відліку встановленого законом строку валютного контролю.»
Подібність справ і відносин визначається за такими основними критеріями: суб`єктним, об`єктним і змістовним. 
Під час застосування правового висновку Верховного Суду необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття “подібні правовідносини”, що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін “подібні правовідносини” може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін “подібні правовідносини” - таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. 
А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин, згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Оскільки правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 15.06.2023 у справі №П/811/72/16, від 27.02.2018 у справі №П/811/2370/15 не є подібними до правовідносин, які виникли на підставі Закону України «Про валюту та валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII, то суд застосовує правові висновки, які вперше викладені у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2024 року у справі №160/6138/24 та ухвалені в подальшому у інших постановах щодо експортних операцій, відповідно до якого граничний строк обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а не із моменту фактичного перетину експортованим товаром митного кордону України.
Таким чином, суд застосовує актуальну судову практику та правові висновки Верховного Суду саме щодо граничних строків в експортних операціях з урахуванням саме норм Закону України «Про валюту та валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII.
У цьому контексті суд враховує і те, що відступленням від висновку є повна відмова Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизація попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).
Водночас з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду суд повинен мати ґрунтовні підстави: попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, який є сталим і послідовним щодо причин для відступу.
Щодо незазначення у змісті податкового повідомлення-рішення дати та номера (окремі дефекти/недоліки).
Відповідно до пункту 58.2 статті 58 ПК України, форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Контролюючий орган веде реєстр виданих податкових повідомлень-рішень щодо платників податків.
У Єдиному реєстрі податкових повідомлень-рішень контролюючих органів, надісланих (вручених) платникам податків, міститься інформація про:
1) дати складання, надіслання (вручення) та отримання платником податків податкового повідомлення-рішення;
2) дату відкликання або зміни податкового повідомлення-рішення;
3) визначену суму (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та дати настання граничного строку їх сплати;
4) стан узгодження сум, зазначених у пункті 3 цієї частини;
5) строки сплати сум, зазначених у пункті 3 цієї частини;
6) виникнення податкового боргу платника податків, дату та номер податкової вимоги;
7) оскарження податкового повідомлення-рішення в адміністративному або судовому порядку.
У Єдиному реєстрі податкових повідомлень-рішень контролюючих органів, надісланих (вручених) платникам податків, може міститися інша інформація.
Як встановлено судом у судовому засіданні та на підставі матеріалів справи, така відсутні у примірнику рішення позивача є опискою контролюючого органу, відповідач до матеріалів справи надав податкове повідомлення-рішення із усіма реквізитами, датою та номером, що дозволяють встановити дійсні обставини та підстави визначення позивачу грошових зобов`язань за відповідним актом перевірки.
Слід зазначити, що і за усталеними підходами Верховного Суду окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, його скасування. Визначальною є можливість встановлення змісту порушення законодавства, допущеного платником податків, та розміру останніх.
Отже, з урахуванням обставин справи та наданих доказів (податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025 наданого відповідачем), на переконання суду, питання юридичної кваліфікації допущеного позивачем податкового правопорушення та ідентифікації такого порушення за відповідним актом перевірки із одночасним зв`язком допущеної податковим органом помилки при оформленні податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025 без зазначення дати та номера жодним чином не впливає та не змінює можливості встановлення із змісту рішення визначеного контролюючим органом порушення, конкретного акту перевірки, та ідентифікації розрахунку суми пені, як визначеного грошового зобов`язання позивачу на підставі висновків акту перевірки.
До того ж сукупність інформації, наведеної у податковому повідомленні-рішенні №000122732406 від 19.08.2025, надає можливість платнику податків чітко ідентифікувати зміст допущеного ним порушення податкового законодавства, яке стало підставою для визначення грошового зобов`язання та чітко визначити суму пені за таким порушенням.
На переконання суду, та обставина, що після формування податкового повідомлення-рішення, жодним чином не свідчить про неможливість допущення помилки контролюючим органом. Відповідно висновки судів в цій частині оцінюються критично.
Питання, що стосується наслідків відсутності у податковому повідомленні-рішенні посилання на номер та дату рішення, не є підставою на основі якої таке рішення може визнаватись протиправним.
Відсутність посилання у податковому повідомленні-рішенні номера та дати є недотриманням вимог ПК України та Порядку № 1204, відповідно, таке податкове повідомлення-рішення слід розцінювати як таке, що має окремі дефекти, які не змінюють його суті та змісту, тому такий недолік не є підставою для визнання прийнятого рішення протиправним та його скасування.
Важливою обставиною є та, щоб у Єдиному реєстрі податкових повідомлень-рішень була наявність ідентифікувати відповідне податкове повідомлення-рішення та відповідну суму визначених платнику податку грошових зобов`язань за таким рішенням, порушення форми податкового повідомлення-рішення без зазначення номера та дати – «№000122732406 від 19.08.2025» - не є то значущою обставиною, яка впливає саме на суть протиправності визначення платнику податку грошового зобов`язання, оскільки не впливає на правову природу порушення та відповідно до змісту рішення дозволяє встановити всі необхідні реквізити, правові підстави та фактичні обставини визначення платнику суми фінансової відповідальності у формі пені за конкретне порушення за результатами конкретного контрольного заходу.
Подібні висновки ухвалені Верховним Судом у постановах від 03 червня 2021 року у справі №160/8628/19, від 14 січня 2025 року у справі №520/10284/23.
Загальні підходи до оцінки недоліків форми рішення сформульовані Верховним Судом у постановах від 19 травня 2020 року у справі №820/2300/18, від 30 квітня 2020 року у справі №810/384/16, від 17 березня 2020 року у справі № 808/4140/15, від 25 січня 2019 року у справі №812/1112/16, у яких Верховний Суд звертав увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
За таких обставин незазначення у спірному податковому повідомленні-рішенні номера та дати рішення не є тим істотним недоліком, що тягне за собою визнання такого рішення протиправним та його скасування, оскільки не змінює суті, форми та змісту порушення допущеного платником, і такий недолік (дефект) рішення може бути усунений направленням платнику податкового повідомлення-рішення із датою та номером.
Отже, доводи позивача у цій частині є формальними та не змінюють суті допущеного порушення визначеного в акті перевірки та у змісті податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025.
З огляду на викладене суд зазначає, що у даному випадку суд застосовує превалювання суті на формою, оскільки недолік оспорюваного податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025 не є істотним, таке рішення із номером та датою надане відповідачем, а зміст податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025 дозволяє встановити суть, зміст порушення та відповідну суму грошових зобов`язань (пені).
Щодо розрахунку грошових зобов`язань (пені).
Суд зазначає, що відповідач в акті перевірки (додаток до акту) та до податкового повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025 надав розрахунок пені.
Суд також зобов`язав відповідача надати на вимогу суду детальний щоденний обрахунок пені в кореляції із кожним контрактом, по якому відбувались валютні операції щодо експорту товару.
Позивач також надав власний обрахунок граничних строків розрахунків у додаткових поясненнях, заявах по суті спору.
З огляду на наявні докази у справі, суд не позбавлений можливості самостійно обрахувати у даному конкретному випадку розмір грошового зобов`язання – пені, оскільки сторонами надані відповідні докази та пояснення (розрахунки) на вимоги суду з метою офіційного з`ясування обставин справи.
Суд зазначає, що частина помилкового строку обрахунку пені не є підставою для скасування всієї суми пені, визначеної у податковому повідомленні-рішенні, за наявності можливості у суду виокремити окремі суми пені (щоденний обрахунок пені по окремому контракту/операції) за конкретний спірний період.
Такий довід позивача, є таким, що не відповідає матеріалам справи та правовідносинам, які виникли у цьому конкретному спорі.
Щодо обрахунку пені включено по день надходження валютної виручки в Україну.
Відповідно до наданого обрахунку пені відповідачем від 20.02.2026:
по контакту №744 від 06.10.2023 граничний строк та обрахунок пені на суму 46250,00 Євро на 182 дні (з 10.04.2024 по 08.10.2024), сума пені за 08.10.2024 становить суму - 5876,33 грн.;
по контакту № 1244 від 28.02.2024 граничний строк та обрахунок пені на суму 24465,0 Євро на 52 дні (з 11.09.2024 по 01.11.2024), сума пені за 01.11.2024 становить суму - 3330,47, таким чином загальна сума пені нарахована в день надходження коштів по обом контрактам – 9206,8 грн.
Надходження валютної виручки по контрактам 08.10.2024 та 01.11.2024 на рахунки відкриті в Україні не заперечується сторонами.
Судом встановлені обставини, що валютна виручка повернулась в Україну 08.10.2024 та 01.11.2024, таким чином, для норм Закону України «Про валюту та валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII визначальним є повернення саме валютної виручки в Україну, тобто на відповідні банківські рахунки, незалежно від їх виду.
Відповідачем в акті перевірки зазначене, що валютна виручка повернулась 08.10.2024 та 01.11.2024, проте за ці дні контролюючий орган нарахував пеню у сумі – 9206,8 грн.
Згідно із пунктом 9 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року №7, банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі експорту товару - після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар.
А згідно із частиною 5 статті 13 Закону про валюту визначене, що порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення.
Дата зарахування коштів на рахунок резидента в банку грошових коштів не входить в період прострочення, оскільки саме в ці дати 08.10.2024 та 01.11.2024 зарахована валютна виручка, що зазначене в акті перевірки та не заперечується сторонами.
До побідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.04.2023 № 804/5861/17: «Датою зарахування валютної виручки вважається дата її надходження на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі із застосуванням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України та не може вважатись первинним надходженням виручки за зовнішньоекономічним контрактом.
Отже, аналізуючи викладені норми законодавства у сфері ЗЕД та вимоги валютного законодавства, зважаючи на процедуру повернення коштів в іноземній валюті, суд зазначив, що датою повернення резиденту коштів, зокрема, що були перераховані на адресу нерезидента за імпортним договором у зв`язку з тим, що взаємні зобов`язання за цим договором не виконані, є дата зарахування таких коштів саме на розподільчий рахунок.
Таким чином датою надходження сум валютної виручки за контрактами від 09.06.2015 N 147757, N 147761, N 147756 є дата її зарахування на розподільчий рахунок, а не зарахування на поточні рахунки АТ "ДНІПРОАЗОТ" N НОМЕР_1 (USD) чи N НОМЕР_2 (UAN), як вважає контролюючий орган.»
Таким чином нарахування суми пені за періоди 08.10.2024 та 01.11.2024 у сумі – 9206,8 грн. є протиправним та не відповідає чинному законодавству.
Враховуючи, що судом встановлений неправильний обрахунок порушення граничних строків та обрахунок суми пені контролюючим органом, що дозволяє визначити суду протиправну суму пені – 9206,8 грн., то такі доводи позивача суд відхиляє, але задовольняє позов у цій частині частково на суму – 9206,8 грн.
Щодо пропорційності суми пені – розміру відповідальності.
Суд звертає увагу позивача, що відповідальність у даному випадку визначена спеціальним Законом України «Про валюту та валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII, а не ПК України, який у статті 13 цього Закону визначає, як фінансову відповідальність та її розмір, а також правові підстави для зупинення граничних строків.
Частина 5 статті 13 Закону про валюту визначає, що загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Закон № 2473-VIII має автономне самостійне значення щодо даного виду фінансової відповідальності, і його норми є нормами прямої дії.
Отже, Законом визначена та встановлена пропорційність у розмірі пені, яка не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару), а також Законом визначені правові підстави для зупинення граничних строків.
Суд зазначає, що позивач є суб`єктом господарювання, і самостійно визначає своє господарську діяльність та приймає рішення щодо реалізації своїх прав.
Позивач жодних своєчасних дій, які визначені Законом про валюту, для зупинення обрахунку граничних строків не здійснив, отже посилання на караючий розмір пені є безпідставним, оскільки позивач, вступаючи у валютні зовнішньоекономічні операції із експорту товару, прийняв на себе всі права та обов`язки, визначені Законом № 2473-VIII, а також можливі ризики під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності.
Норми Закону № 2473-VIII покликані забезпечити стабільність грошово-валютних відносин в Україні, і саме із цією метою запроваджена відповідна відповідальність для учасників зовнішньоекономічних операцій щодо валютних розрахунків під час експорту товару для уникнення зловживання такими учасниками щодо повернення в Україну валютної виручки.
За таких обставин, суд вважає, що законодавцем дотримана пропорційність під час прийняття Закону № 2473-VIII з урахуванням правового регулювання цих відносин, змісту та мети для держави валютної виручки та її своєчасного надходження, а також статусу учасників відносин, як суб`єктів господарювання.
Інші доводи сторін не спростовують висновків суду.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог и та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі “Компанія “Вестберґа таксі Актіеболаґ” та Вуліч проти Швеції”. Суд визначив, що “…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління”.
За загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Європейський суд з прав людини у пункті 36 рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №380/4746/22, від 31.05.2023 у справі №280/1255/20.
Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
У розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
У контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.
Суд визнає податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №000122732406 від 19.08.2025 форми «С» протиправним та скасовує в частині грошових зобов`язань на суму пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі – 9206,8 грн.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачений судовий збір у сумі 15140,00 грн.
З огляду на ухвалення судом у цій справі рішення про часткове задоволення позовних майнових вимог у сумі 9206,8 грн., що відповідно до пропорційного розміру позовних вимог становить 78,05 грн.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних (майнових) вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судовий збір у майнових вимогах характеризується обрахуванням за «котловим» методом від усієї суми майнової вимоги, з огляду на це застосовується математична пропорція для повернення судового збору частково.
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (Головного управління ДПС України у Полтавській області) судові витрати у сумі 78,05 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ ВП: 44057192) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області №000122732406 від 19.08.2025 форми «С» частково в сумі штрафних (фінансових) санкцій пені (штрафів) за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі – 9206,8 грн. (дев`ять тисяч двісті шість гривень 80 копійок), в іншій частині податкове повідомлення-рішення №000122732406 від 19.08.2025 форми «С» - залишити в силі.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 78,05 грн. (сімдесят вісім гривень та 05 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складене 17 квітня 2026 року.

Головуючий суддя	 	В.І. Бевза