ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року		Справа № 307/4782/25 пров. № А/857/1386/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2025 року (суддя Бряник М.М., м. Тячів), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч), в якому просив скасувати постанову від 29.11.2025 № 107175 про накладення адміністративного стягнення (далі Постанова) по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 202 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а справу про адміністративне правопорушення закрити. 
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2025 року позов задоволено. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що режим у пункті пропуску «Солотвино» регулюється Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.02.2021 № 189-АГ. Пунктами 6.9.3 та 6.9.6, якого категорично заборонено вживання алкогольних напоїв та перебування у стані сп`яніння в зоні контролю. У позивача було вилучено відкриту пляшку алкоголю, що є самостійним та беззаперечним фактом порушення режиму в пункті пропуску.
На відео зафіксовано як факт здійснення зйомки в пункті пропуску, так і агресивну поведінку позивача, його стан сп`яніння та ігнорування законних вимог прикордонників. Позивач усвідомлював незаконність своїх дій та фактично визнав факт проведення зйомки на території пункту пропуску. 
Крім того, безпідставними є твердження позивача про порушення права на захист. Матеріалами справи зафіксовано, що йому було надано право на телефонний дзвінок, яким він скористався для зв`язку з дружиною.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини другої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Відповідно до частини третьої статі 268 КАС, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасника справи, що не з`явився.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що долучений відповідачем відеозапис, жодним чином не відображає вживання алкогольних напоїв в міжнародному пункті пропуску позивачем. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, відомостей, які б підтверджували факт вживання алкогольних напоїв позивачем, не встановлено. Винуватість позивача у використанні засобів аудіо, фото та відео документування під час перебування в зоні прикордонного контролю, що охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 202 КУпАП, також не доведена.
Крім того, позивачу не було забезпечено захисника, чим порушено право на професійну правничу допомогу.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що Постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 202 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.
Зі змісту оскаржуваної Постанови вбачається, що 29.11.2025 близько 17 год. 35 хв. в прикордонному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» (територія Тячівського району Закарпатської області), перетинаючи державний кордон на виїзд з України в пішому порядку, без дозволу або розпорядження посадової особи зі складу прикордонного наряду, використовував засоби аудіо, фото та відео документування, при цьому вживав алкогольні напої, перебував в зоні прикордонного контролю. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 3, абзацу 11 підпункту 6.9 пункту 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.01.2001 №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» та зону прикордонного контролю», тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 202 КУпАП.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначено Законом України «Про прикордонний контроль» (далі Закон № 1710-VI).
Частиною першою статті 3 Закону № 1710-VI передбачено, що під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Відповідно до статті 8 Закону № 1710-VI режим державного кордону України - порядок перетинання державного кордону України, плавання і перебування українських та іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальному морі та внутрішніх водах України, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у внутрішні води і порти України та перебування в них, утримання державного кордону України, провадження різних робіт, промислової та іншої діяльності на державному кордоні України - визначається цим Законом, іншими актами законодавства України і міжнародними договорами України.
Перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку (частина перша статті 9 Закону № 1710-VI).
За приписами статті 26 Закону № 1710-VI, режим у пунктах пропуску через державний кордон України - порядок перебування і пересування всіх осіб і транспортних засобів у межах території прикордонних залізничних і автомобільних станцій, морських і річкових портів, аеропортів і аеродромів, відкритих для міжнародного сполучення, а також здійснення іншої діяльності, пов`язаної з пропуском через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів, - визначається згідно з законодавством України Державною прикордонною службою України разом з компетентними органами. У приміщеннях і місцях, де здійснюється прикордонний контроль, Державна прикордонна служба України встановлює додаткові режимні правила, що регламентують порядок допуску в них осіб, які беруть участь у контролі та обслуговуванні пасажирів і транспортних засобів закордонного прямування, відправленні з пунктів пропуску транспортних засобів, що вибувають за кордон і прибувають в Україну, а також інші обмеження для запобігання незаконному перетинанню державного кордону України.
Підпунктом 2.14 «Порядку дій посадових осіб органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України щодо установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон, здійснення контролю за його додержанням, а також організації і забезпечення взаємодії та координації контрольних органів і служб, що здійснюють різні види контролю, або беруть участь у забезпеченні режиму в пунктах пропуску через державний кордон», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 29.08.2011 № 627, (далі Порядок № 627) встановлено, що у зонах прикордонного контролю встановлюються додаткові режимні правила, які визначаються окремим розділом у наказі начальника органу охорони державного кордону про визначення зон прикордонного контролю.
У відповідності до статті 34 Закону № 1710-VI громадяни зобов`язані додержувати режиму державного кордону України, виконувати вимоги прикордонного режиму та режиму в пунктах пропуску через державний кордон України .
Особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України (стаття 35 Закону № 1710-VI).
Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 627, режим у пунктах пропуску для міжнародного та міждержавного сполучення встановлюється наказом начальника органу охорони державного кордону за погодженням з начальником митного органу та керівником підприємства, на території якого розміщено пункт пропуску через державний кордон.
Пунктом 2.9 Порядку № 627 під час перебування у пунктах пропуску особам, які перетинають державний кордон, забороняється: самостійно, без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону, залишати транспортні засоби чи здійснювати у них посадку; без дозволу представників підрозділу охорони державного кордону залишати зону прикордонного контролю і територію пункту пропуску; під час проходження визначених законодавством видів контролю в пункті пропуску вживати алкогольні напої та палити в не відведених для цього місцях; своїми діями та розміщенням транспортних засобів, багажу (вантажів) створювати перешкоди для виконання службових обов`язків працівниками контрольних органів і служб, обслуговуючим персоналом транспортних засобів, проходження пасажирами визначених видів контролю; пошкоджувати чи виводити з ладу елементи огорожі, технічні пристрої та обладнання, інформаційні щити та інше майно пункту пропуску; порушувати рядність руху, встановлену дорожньою розміткою, змінювати напрям руху в`їзд/виїзд, перевищувати швидкість руху, здійснювати проїзд без зупинки лінії паспортного контролю, зупиняти транспортні засоби в не визначених місцях; перебувати в пункті пропуску без документів на право перетинання державного кордону; відкривати двері вагонів до закінчення прикордонного та митного контролю; починати рух транспортного засобу до закінчення прикордонного контролю і без дозволу посадової особи підрозділу охорони державного кордону.
Таким чином, вищевказаними нормативними актами регламентовано установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням. Громадяни в свою чергу зобов`язані додержуватись режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.
Згідно з частиною першою статті 202 КУпАП порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду-виїзду тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Так, відповідно до статті 222-1 КУпАП, органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (статті 202-203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 2042, 204-4). Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України. 
Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до положень статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року у справі №537/4012/16-а, від 08 листопада 2018 року у справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 743/1128/17.
Відповідно до оскаржуваної Постанови, позивач близько 29.11.2025 17 год. 35 хв. в прикордонному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» (територія Тячівського району Закарпатської області), перетинаючи державний кордон на виїзд з України в пішому порядку, без дозволу або розпорядження посадової особи зі складу прикордонного наряду, використовував засоби аудіо, фото та відео документування, при цьому вживав алкогольні напої, перебував в зоні прикордонного контролю. Своїми діями позивач порушив вимоги абзацу 3, абзацу 11 підпункту 6.9 пункту 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.01.2001 №189-аг «Про режим в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» та зону прикордонного контролю», тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 202 КУпАП.
Пунктом 17 «Положення про прикордонний режим», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 27.07.1998 передбачено, зокрема, що відео-. кіно- та фотознімання місцевості, проводяться з дозволу, наданого згідно з пунктом 40 цього Положення, та після інформування органу Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності якого провадиться така діяльність, із зазначенням початку і строку її провадження, прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) осіб, що провадитимуть діяльність або організовуватимуть масові заходи, інформації про документи дозвільного характеру на провадження зазначеної в цьому пункті діяльності або масових заходів.
Режим у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Солотвино» регулюється наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.02.2021 № 189-АГ (далі Наказ № 189-АГ). абзацами 3 та 11 пункту 6.9 якого встановлено, заборону вживання алкогольних напоїв, палити, а також без дозволу або розпорядження посадової особи зі складу прикордонних нарядів, використовувати засоби аудіо, фото та відео документування, під час перебування в зоні прикордонного контролю особами, які перетинають державний кордон.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що відео-, кіно- та фотозйомка у пункті пропуску «Солотвино» можливі лише після отримання відповідного дозволу посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підтвердження обставин того, що ОСОБА_1 , перебуваючи у міжнародному пункті пропуску «Солотвино», здійснював відеозйомку та вживав алкогольні напої, відповідач покликається на протокол про адміністративне правопорушення від 29.11.2025 серії ЗхРУ №340962, протокол про адміністративне затримання від 29.11.2025, протокол особистого огляду та вилучення речей від 29.11.2025, письмові пояснення інспекторів прикордонної служби від 29.11.2025, відеозаписи з нагрудних камер та показання свідка ОСОБА_2 .
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 29.11.2025 серії ЗхРУ №340962, перетинаючи державний кордон на виїзд з України у пункті пропуску «Солотвино», без дозволу прикордонного наряду використовував засоби аудіо-, фото- та відеофіксації та вживав алкогольні напої, перебуваючи в зоні прикордонного контролю.
Разом з тим, досліджені судом апеляційної інстанції відеозаписи з бодікамер, долучені відповідачем у якості доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не дають можливості достовірно встановити факт здійснення позивачем відеозйомки саме в режимі запису. Так, на відеозаписах зафіксовано наявність у руках ОСОБА_1 мобільного телефону з увімкненою камерою. При цьому, матеріали справи не містять доказів збереження на цьому пристрої відеофайлів, знятих у пункті пропуску, а також будь-якої фіксації відповідачем їх можливого видалення.
За таких обставин, пояснення працівників прикордонної служби, без належного підтвердження факту здійснення відеофіксації, не свідчать про доведеність вини позивача у порушенні вимог абзацу 11 пункту 6.9 Наказу № 189-АГ. Відтак, факт використання ОСОБА_1 засобів аудіо-, фото- та відеофіксації у зоні прикордонного контролю, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 202 КУпАП, належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджений.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Порядок адміністративного затримання, визначено статтею 261 КУпАП. Так, про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.
Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.
Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника. 
Відповідно до частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи,.
Згідно з протоколом про адміністративне затримання від 29.11.2025 ОСОБА_1 власноруч зазначив про необхідність надання йому послуг захисника. Водночас у порушення вимог частини третьої статті 261 КУпАП відповідачем не було забезпечено інформування центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для залучення адвоката.
Безпідставними є доводи відповідача про те, що позивач скористався можливістю зателефонувати дружині, а не адвокату, оскільки вказана обставина не звільняла посадових осіб від обов`язку повідомити відповідний центр безоплатної правової допомоги про адміністративне затримання позивача.
Таким чином, ненадання ОСОБА_1 можливості скористатися правовою допомогою призвело до порушення гарантованого статтею 59 Конституції України права на професійну правничу допомогу, що є істотним порушенням процедури притягнення до адміністративної відповідальності та самостійною підставою для скасування постанови.
В контексті наведеного, слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Крім того, відповідач покликався на те, що позивач, перебуваючи у зоні прикордонного контролю, розпивав алкогольні напої. На підтвердження цього надано протокол особистого огляду від 29.11.2025, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 було вилучено надпиту пляшку горілки марки «Hlibny Dar» ємністю 500 мл.
Разом з тим, виявлення та вилучення пляшки алкогольного напою працівниками прикордонної служби не підтверджує факт його розпивання позивачем у зоні прикордонного контролю. До того, ж досліджені судом відеозаписи з нагрудних бодікамер працівників прикордонної служби не містять фіксації того, що ОСОБА_1 вживав алкогольні напої у пункті пропуску.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт розпивання позивачем алкогольних напоїв у зоні прикордонного контролю, матеріали справи не містять.
З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 202 КУпАП.
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
Таким чином, суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи, надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як позивачем так і відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 грудня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	

Повне судове рішення складено 13.03.2026.