Справа № 127/7104/25
Провадження № 2/127/1301/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026    м. Вінниця 

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Романюк Л.Ф.,
при секретарі Курутіній О.В.,
за участі представників позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради (21050 м. Вінниця, вул. Соборна, 59), Орган опіки та піклування Вінницької міської ради в особі виконавчого комітету Вінницької міської ради про встановлення графіку відвідування та участі у вихованні малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, Орган опіки та піклування Вінницької міської ради в особі виконавчого комітету Вінницької міської ради про встановлення графіку відвідування та участі у вихованні малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб між сторонами, укладений 21.07.2015 року (актовий запис №1769), рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03. 2019 році було розірвано, дитина проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_3 , тоді як позивач проживає окремо у м. Вінниця, а на даний час за кордоном.
Після розірвання шлюбу між сторонами виник конфлікт щодо участі матері у вихованні дитини, відповідач, за твердженням позивача, чинить перешкоди у спілкуванні з донькою, не надає можливості телефонного та відеозв`язку, не погоджує зустрічі та не сприяє реалізації матір`ю батьківських прав. Позивачка зазначає, що аліменти сплачуються нею регулярно, заборгованість відсутня, однак добровільно врегулювати порядок спілкування не вдалося, у зв`язку з чим вона просить суд визначити конкретний графік її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також зобов`язати відповідача не чинити перешкод у реалізації її батьківських прав.
В зв`язку із уточненими позовними вимогами просить суд визначити способи участі ОСОБА_4 у вихованні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:
1.встановити часи спілкування без присутності батька та інших осіб засобами телефонного, відео-зв`язку мережею Інтернет у вихідні дні – субота, неділя та будні, в день народження дитини та на державні святкові дні, з урахуванням графіку навчання та занять дитини, на період з 10-00 год. до 20-00 год. без обмеження часу безпосереднього контакту дитини та матері з моменту з`єднання/відповіді контактних номерів зв`язку;
2.встановити, що мати ОСОБА_4 може проводити особисто без присутності батька та інших осіб спілкування та спільний відпочинок та проживання з дитиною як за місцем проживання/знаходження матері, так і в іншому місці на території України, так і за кордоном;
- побачення з відвідуванням дитиною місця проживання/знаходження матері в День народження дитини та у вихідні чи святкові дні з 14-00 год. до 18-00 год.;
- 7 календарних днів поспіль під час весняних, осінніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких канікул за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – весняні, наступний рік – осінніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год. першого дня і до 22 год. останнього);
- 7 календарних днів поспіль під час зимових канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – перша половина зимових канікул, наступний рік – друга половина зимових канікул (відлік часу починати з 9-00 год. першого дня і до 22 год. останнього);
- 45 календарних днів поспіль під час літніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – перша половина літніх канікул, наступний рік – друга половина літніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год. першого дня і до 22 год. останнього).
Встановити адресу передачі доньки в зазначені дні та час за місцем реєстрації проживання доньки, а саме адресою: АДРЕСА_4 , за письмової згоди батьків така адреса може бути змінена в залежності від обставин.
Зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти ОСОБА_4 письмово за адресою реєстрації місця проживання матері в Україні: АДРЕСА_4 , та в електронній формі мережею Інтернет за допомогою повідомлень на її номер +38 НОМЕР_1  програмами WhatsApp чи Viber про контактні номери зв`язку з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну номерів зв`язку у день такої зміни, місцезнаходження дитини за день зміни місцезнаходження, стан здоров`я дитини періодично раз на місяць, своєчасно не менше як за 7 календарних днів до канікул надавати матері супровідні документи дитини (свідоцтво про народження, дозвіл на виїзд з країни, закордонний паспорт та інші необхідні документи) в електронній формі мережею Інтернет за допомогою повідомлень на її номер +38 093 483 76 91 програмами WhatsApp чи Viber, а оригінали в паперовій формі в момент передачі дитини, та не чинити будь-яких перешкод (приховання місця знаходження дитини, відбирання у дитини засобів зв`язку, не допуск до засобів комунікації мережею Інтернет, зачинення дверей у приміщенні будинку, де знаходиться дитина, фізичне обмеження доступу до дитини під будь-якими приводами, погрози дитині та вмовляння не зустрічатись з матір`ю) у спілкуванні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_4 .
В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожен окремо, заявлені вимоги підтримав, просять суд їх задовольнити, за обставин, викладених в позові.
Позивачка ОСОБА_4 в судовому засіданні 29.01.2026р. також уточнені позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_3 заявлені вимоги визнала частково. Вона та допитаний в судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 категорично заперечують щодо графіку побачення доньки з матір`ю за кордоном, оскільки у відповідача є побоювання, що мати дитину не поверне до України. Також, на їх думку, є значним термін перебування матері з донькою під час літніх канікул - 45 календарних днів. На їх думку 10 днів є достатнім по часу. В решті вимог – не заперечують. Передача доньки в зазначені дні- за домовленістю.
Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність, на підставі наявних у справі матеріалів.
20.05.2025р. на адресу суду надійшов відзив від відповідача та його представника. У поданому відзиві відповідач заперечує проти позову про встановлення графіка участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною, зазначаючи, що фактичні шлюбні відносини сторін припинилися ще у 2018 році, після чого позивачка добровільно виїхала до Держави Ізраїль, залишивши малолітню доньку на вихованні та утриманні батька, який відтоді самостійно забезпечує її матеріальні та моральні потреби та виконує батьківські обов`язки. При цьому під час розірвання шлюбу та після нього жодного спору щодо проживання дитини чи участі матері у вихованні не виникало, а позов подано лише у 2025 році вже після початку судового процесу між сторонами, що, на думку відповідача, свідчить про зловживання позивачкою процесуальними правами.
Відповідач також вказує, що твердження про перешкоджання у спілкуванні з дитиною не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами, оскільки надані скріншоти телефонних викликів не дають можливості встановити фактичні обставини таких дзвінків, тоді як питання участі матері у вихованні вже врегульовано Висновком Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 25.01.2017 року, яким визначено способи дистанційного спілкування з дитиною (телефонний та інтернет-зв`язок у визначені дні та години), однак позивачка сама не дотримується встановленого графіка; з огляду на це відповідач, керуючись інтересами дитини, визнає позов лише частково — у частині встановлення графіка спілкування відповідно до зазначеного Висновку служби у справах дітей, а в решті позовних вимог просить відмовити.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлен, що 21.07.2015 року між сторонами було укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 21.07.2015 року складено відповідний актовий запис №1769, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 21.07.2015 року.
Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 10.02.2017 року (а.с.5).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2019 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано ( а.с.185-186).
В зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та введенням воєнного стану позивачка ОСОБА_4 разом із старшою донькою від іншого шлюбу виїхала за межі України - до Німеччини, де отримали тимчасовий захист та проживають до теперішнього часу.
Відповідач ОСОБА_5 разом із їх спільною донькою ОСОБА_6 проживають разом за адресою: АДРЕСА_3 .
Висновком Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 24.09.2024р. було встановлено участь ОСОБА_4 у спілкування з дитиною ОСОБА_6 шляхом використання телефонного зв`язку та інтернет-зв`язку: щопонеділка щомісяця з 10.00 по 11.00 год; щосереди щомісяця з 10.00-11.00 год.; щоп`ятниці щомісяця з 18.00 -19.00 год.; щонеділі щомісяця з 14.00 -16.00 год.( а.с.77).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилається на те, що відповідач ОСОБА_5 порушує її права як матері, чинить перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_6 шляхом відібрання та вимкнення засобів зв`язку. Позивачка зазначає, що досягти домовленості про побачення з дитиною не вдається, вжиті позивачем заходи щодо мирного вирішення питання про її участь у вихованні доньки та спілкуванні з нею не дали результатів.
Оцінюючи надані до матеріалів справи документи, а саме заяву позивачки ОСОБА_4 до поліції від 02.05.2025 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення або іншу подію, письмові пояснення сторін, довідку про результати розгляду звернення та інші матеріали перевірки ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, суд виходить з такого.
Із зазначених матеріалів убачається, що 02.05.2025 року позивачка звернулася до поліції із заявою про перешкоджання відповідачем у спілкуванні з їхньою малолітньою донькою, що свідчить про наявність конфлікту між батьками щодо реалізації матір`ю права на участь у вихованні дитини. З матеріалів перевірки також встановлено, що під час приїзду позивачки до місця проживання відповідача 02.05.2025 року та повторно 06.05.2025 року вона фактично не змогла реалізувати своє право на спілкування з дитиною, оскільки відповідач не забезпечив такої можливості, посилаючись відповідно на небажання дитини та її хворобу.
Водночас, як убачається з довідки про результати розгляду звернення, працівники поліції дійшли висновку лише про відсутність у діях відповідача ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, оскільки вирішення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини не належить до компетенції органів поліції. За таких обставин зазначений висновок поліції не може розцінюватися як доказ відсутності перешкод у спілкуванні матері з дитиною ( а.с.102-117).
Разом з тим зазначені матеріали підтверджують, що позивачка намагалася зустрітися з дитиною, однак фактично була позбавлена можливості реалізувати своє право на спілкування з нею, що свідчить про наявність між сторонами спору щодо участі матері у вихованні дитини та відсутність належної взаємодії між батьками у вирішенні цього питання.
Крім того, сам факт звернення позивачки до поліції з приводу перешкоджання у спілкуванні з дитиною свідчить про реальне існування конфлікту між батьками щодо участі матері у вихованні дитини, що підтверджує необхідність судового визначення способу участі матері у вихованні дитини та усунення таких перешкод.
Надані позивачкою роздруківки скріншотів журналу викликів мобільного телефону, суд оцінює критично, оскільки з їх змісту неможливо встановити, що вони отримані саме з мобільного пристрою позивачки, а також що відображені в них телефонні номери належать відповідно позивачці та дитині чи використовуються ними. 
Зазначені матеріали не містять відомостей, які б дозволяли ідентифікувати особу, що здійснювала телефонні дзвінки, а також особу абонента, на номер якого вони здійснювалися, та не підтверджені іншими належними доказами, зокрема даними оператора мобільного зв`язку. За таких обставин подані скріншоти не підтверджують доводів позивачки про блокування її номера або неможливість телефонного зв`язку з дитиною, однак відображають її позицію щодо намагання встановити контакт з дитиною ( а.с.13-38).
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»)
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Між сторонами по справі - батьками малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , існує спір щодо участі матері у вихованні доньки, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку.
Згідно висновку Органу опіки та піклування виконкому Вінницької міської ради від 21.08.2025р., останні вважають за доцільне визначити такі способи участі матері ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :  щосереди щомісяця з 18-30 год до 19-00 год шляхом застосування засобів телефонного та інтернет-зв`язку; щосуботи щомісяця з 10-00 год до 11-00 год шляхом застосування засобів телефонного та інтернет-зв`язку; щороку під час зимових канікул 5 днів для спільного відпочинку матері з дитиною; щороку під час літніх канікул 14 днів для спільного відпочинку матері з дитиною ( а.с.120-122).
В судовому засіданні в присутності представника Органу опіки та піклування була з`ясована думка малолітньої ОСОБА_6 . Вона зазначила що не бажає спілкуватися з матір`ю, а на запитання щодо причин такої позиції відповіла що причин немає. ОСОБА_6 вказала що матір для неї чужа людина, вона не бажає з нею залишатись на ніч, а також їхати з нею на відпочинок за кордон. За сестричкою вона скучає, однак їй достатньо спілкування з батьком, дідусем та бабусею. Тут у Вінниці в неї багато друзів, встановлений ритм життя, який вона змінювати не бажає. 
На запитання суду, чи є у неї в мобільному телефоні записаний телефон матері і чи може вона в любий час їй зателефонувати, зазначила, що немає, « раніше був, а зараз немає». « Мати постійно мені дзвонить з невідомих номерів».
Дані пояснення малолітньої ОСОБА_6 спростовують твердження відповідача ОСОБА_5 про те, що він не перешкоджає спілкуванню дочки з матір`ю та те, що дитина сама не виявляє бажання підтримувати з нею бажання. І разом з тим підтверджують позицію позивачки ОСОБА_4 що відповідачем чиняться перешкоди, блокуються її телефони, в зв`язку з чим вона вимушена постійно телефонувати з інших номерів, щоб зв`язатися з донькою.
Таким чином, суд враховує, що відповідно до статті 171 Сімейного кодексу України думка дитини підлягає врахуванню, однак не є вирішальною, оскільки при вирішенні спорів щодо участі батьків у вихованні дитини суд зобов`язаний виходити передусім із найкращих інтересів дитини.
Суд бере до уваги, що позивачка у 2022 році разом зі старшою донькою від іншого шлюбу вимушено виїхала за межі України у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та з того часу проживає за кордоном. 
За таких обставин тривалий період без безпосереднього спілкування між матір`ю та малолітньою дитиною об`єктивно призвів до послаблення їх емоційного зв`язку, що могло вплинути на сприйняття дитиною матері як близької людини.
Водночас суд виходить з того, що збереження та відновлення емоційного зв`язку між дитиною та матір`ю є необхідною умовою гармонійного розвитку дитини, оскільки дитина має право знати обох батьків, підтримувати з ними сімейні стосунки та отримувати їхню турботу і виховання.
Відсутність регулярного спілкування з одним із батьків упродовж тривалого часу може призвести до подальшого емоційного відчуження дитини, що суперечить її інтересам. 
Тому суд вважає, що саме встановлення чіткого та передбачуваного порядку спілкування матері з дитиною сприятиме поступовому відновленню довірливих стосунків між ними та формуванню сталого емоційного зв`язку.
Крім того, суд враховує, що на території України тривають бойові дії, спричинені збройною агресією російської федерації, у зв`язку з чим значна кількість громадян України, у тому числі дітей, вимушено перебуває за кордоном. Проживання позивачки у безпечнішому середовищі за межами України створює для дитини можливість тимчасового перебування у стабільних та безпечних умовах, що також відповідає принципу забезпечення її найкращих інтересів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що встановлення порядку спілкування матері з малолітньою дитиною, у тому числі з можливістю перебування дитини разом з матір`ю за кордоном у визначений судом час, сприятиме збереженню та відновленню сімейного зв`язку між ними, забезпеченню права дитини на виховання обома батьками та її гармонійному розвитку.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54).
У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів з малолітньою дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.
Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Виходячи з положень статті 159 СК України усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання.
Судом встановлено, що після проголошення воєнного стану в Україні, відповідач ОСОБА_5 з донькою ОСОБА_6 проживають в м. Вінниця, в той час як позивачка зі старшою донькою проживає за кордоном.
Обставини справи свідчать про наявність перешкод у матері в спілкуванні з донькою, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
На переконання суду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони матері на виховання та розвиток доньки, що дитина не бажає спілкуватися з матір`ю, а її психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися.
Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідач не має, хоч донька і проживає з ним.
Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з донькою, тож зобов`язання батька не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з його боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з батьком, так і з матір`ю.
Враховуючи наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки участь матері у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідає її інтересам, забезпечує справедливу рівновагу між забезпеченням прав дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, постійне проживання дитини станом на теперішній час на території України, графік навчання дитини, приймаючи до уваги повномасштабне вторгнення російської федерації та введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
Вирішуючи питання щодо визначення способу участі позивачки у вихованні малолітньої дитини, суд виходить із положень статей 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, відповідно до яких дитина має право на виховання обома батьками, а кожен із батьків має рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від факту розірвання шлюбу та місця проживання.
Як встановлено судом, позивачка у 2022 році вимушено виїхала за межі України разом зі старшою донькою від іншого шлюбу у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та проживає за кордоном. У зв`язку з цим фактичне спілкування між матір`ю та малолітньою дитиною було істотно обмежене, що призвело до послаблення емоційного зв`язку між ними. Саме тому суд вважає, що встановлений порядок спілкування повинен бути спрямований на поступове відновлення та зміцнення емоційного контакту між матір`ю та дитиною, водночас не порушуючи стабільного способу життя дитини.
З огляду на вік дитини, її навчання та постійне проживання з батьком, суд вважає обґрунтованим визначити регулярне дистанційне спілкування засобами телефонного та інтернет-зв`язку, що дозволяє підтримувати систематичний контакт між матір`ю та дитиною незалежно від місця проживання сторін та забезпечує сталість комунікації.
Разом із тим суд враховує, що повноцінне формування емоційного зв`язку між батьками та дитиною неможливе виключно шляхом дистанційного спілкування, а потребує безпосереднього особистого контакту. З цією метою суд вважає обґрунтованим встановити можливість спільного відпочинку матері з дитиною під час канікул, зокрема визначивши періоди зимових та літніх канікул для перебування дитини разом із матір`ю.
Такий порядок спілкування є пропорційним та збалансованим, оскільки: забезпечує регулярний та безперервний контакт матері з дитиною; сприяє поступовому відновленню емоційного зв`язку між ними, який був послаблений через тривалий період роздільного проживання; не порушує звичного способу життя дитини, її навчального процесу та соціального середовища; дозволяє дитині підтримувати сталі відносини з обома батьками.
Крім того, суд враховує, що проживання матері за межами України у сучасних умовах збройної агресії проти України забезпечує для дитини можливість тимчасового перебування у безпечнішому середовищі, що також відповідає принципу найкращих інтересів дитини.
Верховний суд в рішенні №487/2960/23 від 12.03.2025р. виснує « суд  обгрунтовано зазначив, що тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримки родинних зв`язків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.
Подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 696/299/23.»
За таких обставин суд приходить до висновку, що визначений позивачем порядок спілкування матері з дитиною є належним, достатнім та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки спрямований на відновлення сімейних зв`язків між ними та забезпечення права дитини на виховання обома батьками.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1,7,159,257,263 СК України, статтями 2,12,13,76-81,258, 259,263-265,353-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.
Визначити способи участі ОСОБА_4 у вихованні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:
1.встановити часи спілкування без присутності батька та інших осіб засобами телефонного, відео-зв`язку мережею Інтернет у вихідні дні – субота, неділя та будні, в день народження дитини та на державні святкові дні, з урахуванням графіку навчання та занять дитини, на період з 10-00 год. до 20-00 год. без обмеження часу безпосереднього контакту дитини та матері з моменту з`єднання/відповіді контактних номерів зв`язку;
2.встановити, що мати ОСОБА_4 може проводити особисто без присутності батька та інших осіб спілкування та спільний відпочинок та проживання з дитиною як за місцем проживання/знаходження матері, так і в іншому місці на території України, так і за кордоном;
- побачення з відвідуванням дитиною місця проживання/знаходження матері в День народження дитини та у вихідні чи святкові дні з 14-00 год. до 18-00 год.;
- 7 календарних днів поспіль під час весняних, осінніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких канікул за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – весняні, наступний рік – осінніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год. першого дня і до 22 год. останнього);
- 7 календарних днів поспіль під час зимових канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – перша половина зимових канікул, наступний рік – друга половина зимових канікул (відлік часу починати з 9-00 год. першого дня і до 22 год. останнього);
- 45 календарних днів поспіль під час літніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – перша половина літніх канікул, наступний рік – друга половина літніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год. першого дня і до 22 год. останнього).
Встановити адресу передачі доньки в зазначені дні та час за місцем реєстрації проживання доньки, а саме адресою: АДРЕСА_4 , за письмової згоди батьків така адреса може бути змінена в залежності від обставин.
Зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти ОСОБА_4 письмово за адресою реєстрації місця проживання матері в Україні: АДРЕСА_4 , та в електронній формі мережею Інтернет за допомогою повідомлень на її номер +38 НОМЕР_1  програмами WhatsApp чи Viber про контактні номери зв`язку з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну номерів зв`язку у день такої зміни, місцезнаходження дитини за день зміни місцезнаходження, стан здоров`я дитини періодично раз на місяць, своєчасно не менше як за 7 календарних днів до канікул надавати матері супровідні документи дитини (свідоцтво про народження, дозвіл на виїзд з країни, закордонний паспорт та інші необхідні документи) в електронній формі мережею Інтернет за допомогою повідомлень на її номер +38 093 483 76 91 програмами WhatsApp чи Viber, а оригінали в паперовій формі в момент передачі дитини, та не чинити будь-яких перешкод (приховання місця знаходження дитини, відбирання у дитини засобів зв`язку, не допуск до засобів комунікації мережею Інтернет, зачинення дверей у приміщенні будинку, де знаходиться дитина, фізичне обмеження доступу до дитини під будь-якими приводами, погрози дитині та вмовляння не зустрічатись з матір`ю) у спілкуванні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1816,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26500 грн. 
Рішення суду може бути оскаржено сторонами шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 09.03.2026 року.

Суддя: