Справа № 450/1259/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І. 
Провадження № 22-ц/811/2295/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 лютого 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В., 
з участю: представника заінтересованої особи –
Горбонос І.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, 

встановив:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Заява обґрунтована тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.11.1964 року, він ( ОСОБА_1 ) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Селисько Пустомитівського району Львівської області, за національністю – українець, його батьками є: батько – ОСОБА_2 (національність – українець), мати – ОСОБА_3 (національність – українка).
З 09.07.1985 року заявник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання та копією домової книги. 
З обліково-послужної карточки до військового квитка і військового квитка вбачається, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Селисько Пустомитівьского району Львівської області, за національністю – українець, а його родичами є: батько – ОСОБА_2 (1935 р.н.), мати – ОСОБА_3 (1936 р.н.), брат – ОСОБА_2 (1959 р.н.). 
Брат заявника – ОСОБА_2 є громадянином України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що він не може отримати паспорт громадянина України без встановленого факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, оскільки у нього відсутній паспорт громадянина колишнього СРСР ( його втрачено), через що змушений був звертатись до суду. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року, з урахуванням виправлених у ньому описок ухвалою суду від 17 липня 2024 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. 
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Рішення суду оскаржила заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд встановив факт постійного проживання заявника на території України станом на 1991 рік на підставі недопустимих, неналежних та недостатніх доказів, які не містять інформації щодо такого проживання на конкретний період саме відносно особи заявника.
Вказує, що нормами чинного законодавства визначений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання ідентифікації та встановлення особи.
Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001, у випадку якщо особа втратила паспорт громадянина СРСР, їй необхідно надати довідку форми №1 (заяву про видачу паспорта), довідку про реєстрацію місця проживання станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року (якщо проживання було зареєстровано.
Порядком передбачено, що особа, яка звернулась із заявою стосовно належності до громадянства України, пред`являє документ, що посвідчує її особу, який у заявника відсутній (втрачений). У випадку неподання особою документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні. За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту державної реєстрації народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України складається висновок за встановленою МВС формою. Якщо за результатами проведення зазначеної процедури особу не встановлено, приймається рішення про відмову особі в оформленні паспорта. Строк проведення процедури встановлення особи не може перевищувати двох місяців, і лише у разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку, особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер заявник ОСОБА_1 , що підтверджується актовим записом про смерть №5962 від 10.10.2024 року, витребуваним Львівським апеляційним судом. 
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу, зокрема, у разі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України).
Однак, згідно з частиною третьою статті 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи – сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Процесуальне правонаступництво – це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Для настання процесуального правонаступництва потрібно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника.
Процесуальне правонаступництво (стаття 55 ЦПК України) є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальних правовідносинах її правонаступником). Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку із вибуттям особи зі спірних матеріальних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Разом з тим, у статті 1219 ЦК України визначено перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини.
Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права.
Встановлення факту, що має юридичне значення, а в даному випадку – це встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, є особистим немайновим правом заявника ОСОБА_1 , тому таке, відповідно до пункту 1 частини першої статті 1219 ЦК України, не входить до складу спадщини, яка залишились після його смерті, відтак, спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Отже, з урахуванням вимог статті 377 ЦПК України й тих обставин, що заявник помер після ухвалення судом першої інстанції рішення і спірні правовідносини не допускають правонаступництва, апеляційний суд повинен перевірити законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
В судове засідання апеляційного суду 10.02.2026 року з`явився представник заінтересованої особи, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 19.02.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.1964 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Селисько, Пустомитівського району, Львівської області; його батьками зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , національність яких – українець та українка, відповідно (а.с.5). 
В будинковій книзі у розділі «Прописка» вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був документований паспортом НОМЕР_3 , виданим Пустомитівським РОВД 19.01.1981 року, і з 19.01.1981 року зареєстрований за адресою: с. Селисько; з 17.10.1983 року був знятий з реєстрації і тимчасово не проживав (а.с.7-10).
Згідно з відомостями обліково-послужної карточки до військового квитка серії НОМЕР_4 і самого військового квитка серії НОМЕР_4 , заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Селисько, Пустомитівьского району, Львівської області, за національністю – українець, а його родичами є: батько – ОСОБА_2 (1935 р.н.), мати – ОСОБА_3 (1936 р.н.), брат ОСОБА_2 (1959 р.н.) (а.с.11-12).
Окрім того, згідно з відомостями військового квитка, ОСОБА_1 у період з 23.05.1983 року по 01.11.1983 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_5 , а в період з 01.11.1983 року по 25.05.1985 року – у ВЧ НОМЕР_6 , після чого був звільнений в запас за закінченням строку служби. 
Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи №26 від 19.03.2024 року, виданою Вовківським старостинським округом Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_1 був зареєстрований у АДРЕСА_1 з 09.07.1985 року (а.с.6).
В той же час, згідно із записами у військовому квитку, ОСОБА_1 з 09.01.1986 року займав посаду контролера у військовій частині НОМЕР_7 та 18.01.1988 року був звільнений в запас (а.с.11 зворот). 
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 17.06.2024 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 09.07.1985 року і постійно проживає. Вказано, що дійсно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , ніколи не змінював місце реєстрації. Зазначено підтверджується також поясненнями свідків: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.48-49, 50-52). 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, заявник вказував на те, що не може отримати паспорт громадянина України без встановлення зазначеного факту, оскільки було втрачено паспорт громадянина колишнього СРСР, а одним із документів на підтвердження належності до громадянства України може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. 
У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
До таких інших фактів, з якими пов`язано виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, законодавство віднесло факт, що породжує право особи на набуття громадянства України, зокрема, факт постійного проживання на території України.
Відповідно до статті 4 Європейської конвенції про громадянство, ратифікованої Законом України від 20 вересня 2006 року №163-V (163-16), кожна особа має право на громадянство.
Статтею 5 Європейської конвенції про громадянство встановлено, що правила держави-учасниці, які стосуються громадянства, не повинні містити розрізнень або допускати практику, що призводять до дискримінації за ознакою статі, релігії, раси, кольору шкіри, національного чи етнічного походження. Кожна держава-учасниця керується принципом заборони дискримінації своїх громадян незалежно від того, чи вони є громадянами за народженням, чи набули свого громадянства пізніше.
Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. 
Факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, у відповідності до яких, громадянами України є громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. 
При застосуванні законодавства про громадянство слід відрізняти правові конструкції – набуття громадянства та встановлення належності до громадянства.
Підстави набуття громадянства України встановлено у статті 6 Закону України «Про громадянство України». Громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням. 
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215 (далі – Порядок), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Тобто, у пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
З наведеного випливає, що у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Зазначене також узгоджується з висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 25 березня 2024 року у справі №161/9609/22 (провадження №61-12995сво22).
Зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відомо, що заявник з метою набуття громадянства України за територіальним походженням та отримання паспорта громадянина України звернувся до суду та просив встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року).
З огляду на те, що інший спосіб, ніж звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання особи на території України для набуття громадянства України, не передбачено, заявник правильно звернувся до суду для встановлення такого факту в порядку статті 8 Закону України «Про громадянство України».
Суд першої інстанції належним чином оцінив докази, надані заявником, врахував вимоги нормативних актів та зробив обґрунтований висновок, що заявник довів факт постійного, безперервного проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 в с. Селисько потребує додаткової перевірки, оскільки 17.10.1983 року він був знятий з реєстрації за вказаною адресою, колегією суддів відхиляються, оскільки зняття заявника з реєстрації було тимчасовим і пов`язане з проходженням ним військової служби. Доказів, які б спростовували наведене, апелянтом не надано і відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави, матеріали справи також не містять.
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши усі наявні в справі докази у їх сукупності та давши їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Відтак, оскільки суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування із закриттям провадження у справі немає, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 377 ч.3, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 19 лютого 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич