КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2026 року Справа №320/21893/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій, рішень, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на території України відповідно до заяви від 02.06.2021 про переведення пенсії з попереднього місця отримання та скасувати рішення № 103650011315 від 06.10.2023 р.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до стажу роботи страхові періоди, набуті ОСОБА_1 на території російської федерації у період 24.11.2008 по 24.02.2021, а також на території України з 19.11.1984 по 01.06.1995 та призначити виплату пенсії на території України починаючи з 13.06.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона проживала на території російської федерації до 2021 року, де отримувала пенсію за віком, тому нею було подано заяву про переведення пенсії з попереднього місця проживання для отримання її на території України. В той же час, відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії та, при цьому, не зараховані періоди трудової діяльності на території російської федерації через відсутність документів про сплату страхових внесків та певний період на території України через відсутність інформації про перейменування організації та при звільненні нечитабельна печатка. 
Також позивач наголошує, що метою її звернення було переведення пенсії з попереднього місця отримання, а не її призначення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив про відсутність у позивача необхідного страхового стажу, та незарахування періоду по трудовій книжці з огляду на відсутність інформації про перейменування організації та нечитабельну печатку на дату звільнення. 
У відповіді на відзив представник позивача наполягає на протиправності дій пенсійного органу та спірного рішення, відзив вважає поданим з порушенням процесуального законодавства.
Щодо поданого відповідачем до суду відзиву та враховуючи заперечення представника позивача, суд зазначає про необґрунтованість останніх, спростованих наявними у справі доказами.
Від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області відзив до суду не надійшов.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив, заперечення на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
02.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області з заявою, в якій просила зробити запит на переведення її пенсії з Росії, м. Санкт-Петербург у зв`язку з її поверненням на постійне місце проживання в Україну. 
Листом від 24.04.2023 Головне управління Пенсійного фонду у Київській області повідомило, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Оскільки триває повномасштабна війна росії проти України, доставка поштових відправлень до росії припинена, надіслати повторний запит на витребування пенсійної справи немає можливості, іншого порядку чинним законодавством не передбачено.
Аналогічні відомості надано у відповіді Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 14.07.2023. 
Також в подальшому за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 28.09.2023 № 9486 рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Сумській області від 06.10.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідного страхового стажу. Повідомлено, що до страхового стажу не зараховано період роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.12.1979 з 19.11.1984 по 01.06.1995, оскільки відсутня інформація про перейменування організації та при звільненні нечитаєма печатка.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.
Щодо переведення пенсії з попереднього місця проживання та наявності підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на території України відповідно до заяви від 02.06.2021 про переведення пенсії з попереднього місця отримання. 
Суд врахував ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Частиною 1 статті 9 Закону № 1058 визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
З позовної заяви вбачається, що 02.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області з заявою, в якій просила зробити запит на переведення її пенсії з росії, м. Санкт-Петербург у зв`язку з її поверненням на постійне місце проживання в Україну. 
Листом від 24.04.2023 Головне управління Пенсійного фонду у Київській області повідомило, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Оскільки триває повномасштабна війна росії проти України, доставка поштових відправлень до росії припинена, надіслати повторний запит на витребування пенсійної справи немає можливості, іншого порядку чинним законодавством не передбачено.
Аналогічні відомості надано у відповіді Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 14.07.2023, де підтверджено звернення позивача 02.06.2021 до Головного управління із заявою про запит пенсійної справи з м. Санкт-Петербург у зв`язку зі зміною місця проживання, відповідачем були направлені запити, однак, пенсійна справа не надходила, а надіслати повторний запит на витребування пенсійної справи немає можливості у зв`язку з припиненням доставки поштових відправлень до росії. 
Отже, в Україні пенсія позивачу не призначалась, позивач проживала в російській федерації та отримувала пенсію від вказаної держави.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Як передбачено частиною другою статті 4 Закону № 1058 якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода).
При цьому метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами- учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Так, відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до статті 7 Угоди при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсію того ж самого виду передбачено законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.
Таким чином, пенсія позивачу може бути призначена в Україні лише після припинення виплати пенсії в рф, що повинно підтверджуватись відповідними документами, однак будь-яких підтверджень припинення виплати пенсії в рф позивачем не надано. Особа не має права на одночасне отримання двох пенсій декількох державах.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 425/1423/16-а (пункт 14).
Водночас, відповідно до абз. 1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.
Згідно з п. 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Отже, за результатами розгляду заяви особи територіальний орган Пенсійного фонду не пізніше 10 днів зобов`язаний прийняти рішення - акт владно-розпорядчого характеру.
Так, як вже встановлено вище, 02.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області з заявою, в якій просила зробити запит на переведення її пенсії з росії, м. Санкт-Петербург у зв`язку з її поверненням на постійне місце проживання в Україну. 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє належним чином оформлене рішення – акт владно-розпорядчого характеру щодо задоволення або відмови у задоволенні заяви позивача про переведення пенсії.
Так, як вже зазначалось, листом від 24.04.2023 Головне управління Пенсійного фонду у Київській області повідомило, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Оскільки триває повномасштабна війна росії проти України, доставка поштових відправлень до росії припинена, надіслати повторний запит на витребування пенсійної справи немає можливості, іншого порядку чинним законодавством не передбачено.
Аналогічні відомості надано у відповіді Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 14.07.2023, де підтверджено звернення позивача 02.06.2021 до Головного управління із заявою про запит пенсійної справи з м. Санкт-Петербург у зв`язку зі зміною місця проживання, відповідачем були направлені запити, однак, пенсійна справа не надходила, а надіслати повторний запит на витребування пенсійної справи немає можливості у зв`язку з припиненням доставки поштових відправлень до росії. 
Отже, встановлені обставини та згадані листи відповідача доводять, що відповідач не розглянув заяву позивача від 02.06.2021 ані щодо дотримання ОСОБА_1 при зверненні форми заяви відповідно до Порядку № 22-1, не з`ясував чи подано повний пакет документів доданих до неї, та не прийняв рішення акту владно-розпорядчого характеру (як, зокрема, було в подальшому прийнято ГУ ПФУ в Сумській області рішення № 103650011315 від 06.10.2023 р. щодо заяви про призначення пенсії).
Роз`яснення відповідача листом щодо відсутності можливості направлення запитів не узгоджуються зі вказаними вище передбаченими законом підставами та способом дій такого суб`єкта владних повноважень щодо обов`язку винести акт владно-управлінського характеру (рішення).
Зважаючи, що відповідач не прийняв акту владно-розпорядчого характеру щодо отриманої заяви позивача щодо переведення пенсії на територію України, порушення заявленого права позивача допущене відповідачем саме бездіяльністю щодо розгляду заяви позивача від 02.06.2021.
За приписами частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи наведені вище висновки, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та задовольнити їх шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2021 про переведення пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.06.2021 та прийняти відповідне рішення з урахуванням положень чинного законодавства та висновків суду, вказаних у цьому рішенні. 
В контексті необхідності повторного розгляду заяви позивача про переведення пенсії з врахуванням висновків суду, вказаних в цьому рішенні, суд також звертає увагу на таке.
Відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у поновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків за встановлених об`єктивних обставин, що від нього не залежать.
Сама умова витребування пенсійної справи від уповноважених органів російської федерації встановлює для громадян України не передбачену законами України вимогу для отримання пенсії, а враховуючи розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, звернення органів ПФ України до компетентних органів російської федерації для витребування пенсійної справи є неможливим, що взагалі позбавляє таких осіб можливості отримувати пенсію, що, в свою чергу, порушує їх гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист.
За умови надання особою при зверненні до Пенсійного органу документів на підтвердження наявності його страхового стажу на території України, зокрема, трудової книжки, обставини щодо неможливості отримання паперової пенсійної справи не є перешкодою для виконання відповідним органом Пенсійного фонду покладеного на нього обов`язку.
Щодо позовної вимоги про скасування рішення № 103650011315 від 06.10.2023 р., то суд зазначає, що, як вбачається з останнього, рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Сумській області від 06.10.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідного страхового стажу. Повідомлено, що до страхового стажу не зараховано період роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.12.1979 з 19.11.1984 по 01.06.1995, оскільки відсутня інформація про перейменування організації та при звільненні нечитаєма печатка.
Переглядаючи правомірність незарахування до страхового стажу періоду роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.12.1979 з 19.11.1984 по 01.06.1995, суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки аби відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, надання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.12.1979 з 19.11.1984 по 01.06.1995, оскільки відсутня інформація про перейменування організації та при звільненні нечитаєма печатка.
Разом з тим, відповідачем не враховано, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
Аналогічного змісту правову позицію наведено Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Натомість, апелянтом не враховано, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Тобто, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст. 2 КАС України щодо ефективного способу повного захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача від 16.01.2023 про призначення пенсії за віком та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16.01.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням положень чинного законодавства та з урахуванням викладених судом мотивів у цій справі.
Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду в Сумській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи по трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.12.1979 з 19.11.1984 по 01.06.1995.
Для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст. 2 КАС України щодо ефективного способу повного захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 103650011315 від 06.10.2023 р. та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2023 № 9486 та прийняти відповідне рішення з урахуванням положень чинного законодавства та висновків суду, вказаних у цьому рішенні.
Окремо, слід акцентувати увагу відповідача, що Головне управління ПФУ в Сумській області при розгляді заяви ОСОБА_1 від 28.09.2023 № 9486 наділено повноваженнями витребування, як у заявника так і у інших органів документів необхідних для належного розгляду заяви.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати до стажу роботи страхові періоди, набуті ОСОБА_1 на території російської федерації у період 24.11.2008 по 24.02.2021, то у задоволенні останніх слід відмовити з огляду на їх передчасність, позаяк в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення пенсійного органу, яке б містило відмову у зарахуванні вказаного періоду та відповідне мотивування такої відмови, не містить таких доводів і відзив на позовну заяву. 
У рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн, який в силу ч. 3 ст. 139 КАС України підлягає частковому стягненню на його користь пропорційно до задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів (в рівних частинах).
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2021 про переведення пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, код ЄДРПОУ 22933548) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.06.2021 про переведення пенсії та прийняти відповідне рішення з урахуванням положень чинного законодавства та висновків суду, вказаних у цьому рішенні. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 103650011315 від 06.10.2023 р. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська область, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, код ЄДРПОУ 21108013) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2023 № 9486 та прийняти відповідне рішення з урахуванням положень чинного законодавства та висновків суду, вказаних у цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, код ЄДРПОУ 22933548) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 400,00 грн (чотириста гривень 00 копійок).
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська область, м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, код ЄДРПОУ 21108013) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 400,00 грн (чотириста гривень 00 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.