ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року 
м. Черкаси

Справа № 705/1014/26		
Провадження № 22-ц/821/855/26		
Категорія: на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,
секретаря – Кукушкіної А. О.,

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Агробізнес-експерт»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес-експерт» – адвоката Шкварко Вікторії Вікторівни на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес-Експерт» про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди землі, 

в с т а н о в и в:

18.02.2026 представник ОСОБА_1 – адвокат Єпіфанов Я. В. звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ТОВ «Агрофірма-Експерт» про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди землі.
Одночасно з подачею позову до суду представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав (права оренди, права суборенди, інших речових прав), що виникають на підставі додаткових угод від 12.02.2026 інших правочинів між ОСОБА_1 та ТОВ «Агробізнес-Експерт», щодо наступних об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер 7144385100:03:001:0933; земельної ділянки, кадастровий номер 7124385100:03:000:0062; земельної ділянки, кадастровий номер 7124385100:02:000:9341, які належать на праві власності ОСОБА_1 . 
Заяву мотивовано тим, що в разі невжиття заходів забезпечення позову можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, крім того це порушить права позивача на розпорядження землею та виконання зобов`язань перед третіми особами, а запис у реєстрі створить презумпції законності користування землею відповідачем, що дозволить йому перешкоджати доступу позивача до ділянки.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2026 рокузаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав (права оренди, права суборенди, інших речових прав), що виникають на підставі додаткових угод від 12.02.2026 інших правочинів між ОСОБА_1 та ТОВ «Агробізнес-Експерт», щодо таких об`єктів нерухомого майна:
-земельної ділянки, кадастровий номер 7144385100:03:001:0933;
-земельної ділянки, кадастровий номер 7124385100:03:000:0062;
-земельної ділянки, кадастровий номер 7124385100:02:000:9341, які належать на праві власності ОСОБА_1 .
Ухвала суду першої інстанції, мотивована тим, що виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, у тому числі, спроможності заходів, які представник заявника просить вжити у порядку забезпечення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Не погоджуючись з ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2026 року, представник ТОВ «Агробізнес-експерт» – адвокат Шкварко В. В. оскаржила її в апеляційному порядку. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.
В апеляційній скарзі вказує, що позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним додаткових угод укладених до договорів оренди (немайнові вимоги) предметом яких є пролонгація договорів оренди, по суті оспорює право оренди відповідача, яке виникає на підставі таких угод. Станом на момент розгляду справи таке право оренди відсутнє, оскільки не зареєстровано, як того вимагає законодавство, а отже відсутній і предмет спору.
Таким чином вважає, що відсутні об`єктивні дані, які свідчать про існування реальної загрози порушення прав позивача або утруднення виконання можливого рішення суду, а також той факт, що в разі задоволення позовних вимог, рішення не підлягатиме примусовому виконанню підстави для застосування заходів забезпечення позову відсутні.
09.04.2026 від представника ОСОБА_1 – адвоката Єпіфанова Я. В. до Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2026 року– залишити без змін.
Вказав, що у разі здійснення реєстрації права оренди відповідачем під час тривалого судового розгляду, позивач після отримання позитивного рішення про визнання угод недійсними буде змушений подавати нові позови – про скасування записів про державну реєстрацію або витребування ділянки. Більше того, зареєстроване речове право дозволить відповідачу передати ділянки в суборенду або в заставу третім особам. Це створить коло добросовісних набувачів і унеможливить ефективний захист прав позивача в межах однієї поточної справи, перетворивши судове рішення на ілюзію правосуддя. 
Зауважив, що на даний час ТОВ «Агробізнес Експерт» абсолютно на законних підставах користується земельними ділянками ОСОБА_1 , оскільки строк дії первісних (основних) договорів оренди спливає наприкінці 2026 року. Заборона реєстрації права оренди на підставі оспорюваних додаткових угод, які стосуються пролонгації оренди на новий період (з 2027 по 2036 роки), жодним чином не перешкоджає відповідачу здійснювати посівні роботи, обробіток землі чи збір врожаю у межах чинних договорів у поточному аграрному сезоні. Застосований судом захід лише зупиняє оформлення юридичних прав на майбутній, ще не розпочатий період, законність підстав для якого якраз і є предметом судового контролю. Жодної майнової шкоди чи перешкод у господарській діяльності відповідач не зазнає.
З огляду на вищевикладене, просить апеляційну скаргу ТОВ «Агробізнес-Експрес» залишити без задоволення, а ухвалу Уманського міськрайонного чуду Черкаської області від 19 лютого 2026 руху – без змін.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ «Агробізнес-Експрес» – адвоката Шкварко В. В.,дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного. 
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. 
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову. 
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається, що згідно копії Договору оренди землі № 1 від 28.12.2016 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агробізнес-Експрес», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку : кадастровий номер: 7124385100:03:001:0933, площею 3,9257 га. Строк дії договору 10 років (а.с. 11-12).
Відповідно до копії Договору оренди землі № 2 від 28.12.2016 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агробізнес-Експрес», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку: кадастровий номер: 7124385100:03:001:0062, площею 0,9700 га. Строк дії договору 10 років (а.с. 9-10).
Згідно копії Договору оренди землі № 13 від 20.12.2018 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Агробізнес-Експрес», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку : кадастровий номер: 7124385100:03:001:9341, площею 1,9623 га. Строк дії договору 10 років (а.с. 6-7).
24.12.2025 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агробізнес-Експрес» укладено Попередній договір оренди землі № 1 (Договір про наміри), відповідно до якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в порядку та умовах визначених цим Попереднім договором, укласти Основний договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 7124385100:03:001:9341 строком на 7 років (а.с. 14 на звороті).
24.12.2025 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агробізнес-Експрес» укладено Попередній договір оренди землі № 2 (Договір про наміри), відповідно до якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в порядку та умовах визначених цим Попереднім договором, укласти Основний договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 7124385100:03:001:0062 строком на 7 років (а.с. 14).
24.12.2025 між ОСОБА_1 та ТОВ «Агробізнес-Експрес» укладено Попередній договір оренди землі № 2 (Договір про наміри), відповідно до якого сторони зобов`язуються в майбутньому, в порядку та умовах визначених цим Попереднім договором, укласти Основний договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер: 7124385100:03:001:0933 строком на 7 років (а.с. 15).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити, зробити неможливим виконання рішення суду, а також може призвести до ускладнення поновлення оспорюваних прав позивача, за захистом яких вона звернувся до суду.
Водночас ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2026 року від 24 лютого 2026 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Єпіфанова Я. В. про забезпечення позову – задоволено.
Заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії , пов`язані з державною реєстрацією речових прав (права оренди, права суборенди, інших речових прав), що виникають на підставі додаткових угод від 12.02.2026 інших правочинів між ОСОБА_1 та ТОВ «Агробізнес-Експерт», щодо нерухомого майна: земельної ділянки, кадастровий номер 7124385100:03:001:0933, яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Скасовано заходи забезпечення позову, які вжиті на підставі ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2026 року на земельну ділянку кадастровий номер 7144385100:03:001:0933.
Апеляційний суд, за встановлених обставин, погоджується з висновком суду першої інстанції наведеним в оскаржуваній ухвалі, з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Згідно вимог ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
За своєю правовою природою забезпечення позову є гарантією належного виконання рішення суду про задоволення позову та ефективного відновлення порушених прав позивача. Вжиття судом цих заходів встановлює до прийняття рішення по справі певні обмеження здійснення учасниками справи, зокрема відповідачами, цивільних прав.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18).
Доводи апеляційної скарги щодо того, що оскільки станом на момент розгляду справи право оренди на новий строк (за оспорюваними додатковими угодами) не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, а тому таке право є відсутнім в силу ст. 19 Закону України «Про оренду землі» та ст. 126 ЗК України не заслуговують на увагу, оскільки предметом спору у даній справі є немайнова вимога про визнання недійсними правочинів – додаткових угод до договорів оренди землі, підписаних сторонами. Позивачем оспорюється юридичний факт власного волевиявлення, вказуючи на введення її в оману при підписанні документів. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2025 року у справі № 907/882/22 роз`яснила, що зміна умов договору оренди землі, укладених з 1 січня 2013 року, за загальним правилом здійснюється за взаємною згодою сторін у письмовій формі, а їхні права і обов`язки в зобов`язальних правовідносинах змінюються з моменту досягнення ними такої домовленості та підписання відповідного документа (зазвичай додаткової угоди). Водночас державній реєстрації на підставі вказаного вище правочину підлягає речове право оренди земельної ділянки (відповідні відомості про нього), а не умови договору оренди землі, зокрема розмір орендної плати. Державна реєстрація речового права оренди землі на підставі договору оренди землі, укладеного з 1 січня 2013 року, не визначає момент виникнення та зміни в його сторін прав і обов`язків у зобов`язальних правовідносинах.
З огляду на дію презумпції правомірності правочину, закріплену у ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а тому наявність підписаних обома сторонами додаткових угод, оригінали яких перебувають у розпорядженні відповідача, дає йому право у будь-який день, до ухвалення остаточного судового рішення у цій справі, звернутися до державного реєстратора з метою реєстрації речового права оренди до 2036 року. Таким чином, предмет спору (оспорювані угоди) об`єктивно існує, а загроза невідворотного настання негативних наслідків для позивача шляхом їх реалізації є більш ніж реальною та обґрунтованою.
Враховуючи встановлені обставини, застосовані судом заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто є співмірними та безпосередньо пов`язані з предметом спору, а також є необхідними і достатніми для забезпечення виконання можливого судового рішення.
Отже, апеляційний суд вважає, що позивачем доведено зв`язок між неприйняттям заходів забезпечення позову і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи наведені представником ОСОБА_1 – адвокатом Єпіфановим Я. В. щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який позивач просила застосувати, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог та є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову в цій справі.
Відтак, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви позивача про забезпечення позову. 
Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається заявник, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки розгляд давної справи по суті триває, а тому апеляційний суд не дає оцінки доводам наведеним по суті справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, –

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес-експерт» – адвоката Шкварко Вікторії Вікторівни– залишити без задоволення.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 лютого 2026 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 24 квітня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Т. Л. Фетісова