Справа № 752/6958/26 
Провадження № 2-о/752/273/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

20 березня 2026 року     м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Кирильчук І. А., 
за участю секретаря - Сінчук І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті,
в с т а н о в и в:
18 березня 2026 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті.
Заява обґрунтована тим, що заявник є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Бердянська, Запорізької області, Україна. Документи, що підтверджують обставини смерті, зокрема, медичне свідоцтво про смерть серія 23 № 200855796, виданого 22 грудня 2025 року, довідка про смерть № С-03907, виданої 30 грудня 2025 року, свідоцтво про смерть від 30 грудня 2025 року серії НОМЕР_1 , свідоцтво про поховання. При цьому, на теперішній час відсутня можливість для реєстрації факту смерті її батька, оскільки отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки наданні до відділу документи, видано на території, де органи державної влади України, не здійснюють свої повноваження, а тому в даному випадку не вбачається можливим здійснити реєстрацію смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», у зв`язку з чим він вимушена звернутись до суду із даною заявою.
Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації смерті на території України та отримання свідоцтва про смерть.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 березня 2026 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку окремого провадження, судове засідання у справі призначено на 20 березня 2026 року о 13 год. 00 хв.
Заявник та представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилися.
Заявник долучила до поданої до суду заяви про встановлення факту смерті заяву про розгляд справи за відсутності останньої, вимоги викладені у заяві про встановлення факту смерті підтримує та просить задовольнити. 
Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялася вчасно та належним чином, заяв/клопотання по суті чи з процесуальних питань на адресу суду не надходило. 
Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані заявником докази, суд приходить до таких висновків.
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
До матеріалів заяви долучено копію свідоцтва про народження НОМЕР_2 , видане 11 листопада 1965 року, в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у матері ОСОБА_3 та батька ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_4 
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 , виданого 22 листопада 1986 року, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 уклали шлюб та прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_4 ».
Отже, заявник ОСОБА_1 є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . 
Згідно з копією свідоцтва про смерть від 30 грудня 2025 року № НОМЕР_4 , виданого так званим «Территориальным отделом ЗАГС города Бердянск и Бердянского районного Управления ЗАГС Запорожской области» ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Бердянська, Запорізької області, місце смерті місто Бердянськ.
Крім того з довідки про смерті № С-03907 від 30 грудня 2025 року та медичного свідоцтва про смерть черії 23 № 200855796 від 22 грудня 2025 року вбачається, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок недостатності печінково-ниркової та року головки пілшлункової залози , яка наступила вдома ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 під час життя був зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5 (далі - Правила), державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
На час подачі заяви заявником м. Бердянськ Бердянської міської територіальної громади входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376
Відповідно до частин другої-третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Також суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.
Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascuand Others v. Moldovaand Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Підставою звернення заявника до суду є неможливість реєстрації факту смерті своєї батька - ОСОБА_2 , який помер на тимчасово окупованій території України ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бердянська, Запорізької області. 
В силу положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин.
Заявником надано документи, які у своїй сукупності підтверджують факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті м. Бердянськ, Запорізької області, а саме: медичне свідоцтво про смерть серія 23 № 200855796, виданого 22 грудня 2025 року, довідка про смерть № С-03907, виданої 30 грудня 2025 року, свідоцтво про смерть від 30 грудня 2025 року серії НОМЕР_1 .
Враховуючи те, що ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій території України, а реєстрація його смерті в органах реєстрації актів цивільного стану на території України не проводилась, оскільки документи, які є у заявника, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, то заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Даний факт має юридичне значення, оскільки на його підставі для заявника виникають правові підстави для реалізації своїх прав.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 263-265, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суд,
у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, що помер у м. Бердянськ, Запорізької області ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата смерті). 
Допустити негайне виконання рішення.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заявник: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
Заінтересована особа: Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 98.
Суддя          І. А. Кирильчук