П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 420/30611/24 
Головуючий у 1-й інстанції: Лебедєва Г.В. 
Суддя-доповідач: Боровицький О. А. 
10 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А. 
суддів: Шидловського В.Б.  Курка О. П. 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
представника позивача: Жучкової С.І.,
представників відповідачів: Рабюк І.О., Бейліна К.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідачів спеціаліста відділу дозвільно-декларативних процедур Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Стоматової Олени Миколаївни, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнати протиправною та нечинною норму «Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)», визнання протиправним та скасування рішення про відмову переведення дачного будинку у жилий будинок, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідачів спеціаліста відділу дозвільно-декларативних процедур Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Стоматової Олени Миколаївни, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнати протиправною та нечинною норму «Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)», визнання протиправним та скасування рішення про відмову переведення дачного будинку у жилий будинок.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Також, не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просила суд залишити її без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідачі підтримав доводи апеляційної скарги Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та просили суд задовольнити її, проти апеляційної скарги позивача заперечували.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.09.2008 року постійно діючою державною приймальною комісією призначеною рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 21.08.2008 року № 1004 складено акт державної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме дачного будинку літ. “А”, жилою площею 143,0 кв.м, загальною площею 520,3 кв.м, барбекю літ. “І”, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1241 від 28.10.2008 р. “Про прийняття в експлуатацію дачного будинку літ. “А” та барбекю літ. “І”, що належать гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .” вирішено затвердити акт державної комісії з прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 10.09.2008 року; прийняти в експлуатацію дачний будинок літ. “А”, жилою площею 143,0 кв.м, загальною площею 520,3 кв.м, барбекю літ. “І”, за адресою: АДРЕСА_1 ; КП “ОМБТІ та РОН” внести зміни до технічного паспорта на дачні будівлі за адресою: м. Одеса, пров. Достоєвського, 9-Б, АДРЕСА_2 ;Юридичному департаменту Одеської міської ради видати ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на дачні будівлі за адресою: АДРЕСА_1 .
19.10.2019 року право власності на дачний будинок зі складовими частинами об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набув ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ННХ 345347 від 19 жовтня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1682, спадкова справа №22/2016, посвідченого державним нотаріусом Магдою Ганною Володимирівною Новоодеської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 33743833 від 19.10.2019 р., згідно витягу № 185380720 від 19.10.2019 р.
Позивач є власником земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, площею 0,1027 гектара, кадастровий номер 5110136900:26:014:0060, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ННХ 345346 від 18.10.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1679, спадкова справа №22/2016, посвідченого державним нотаріусом Магдою Ганною Володимирівною Новоодеської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 33730001 від 18.10.2019 р., згідно витягу № 185265176 від 18.10.2019 р.
Одеською міською радою від 03.11.2021 №671-VIII прийнято рішення “Про затвердження Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у новій редакції ” (далі – Положення).
Цим Положенням міська рада наділила Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради приймати рішення про переведення/відмову у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок.
30.07.2024 року ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради звернувся із заявою до виконавчого комітету Одеської міської ради про прийняття рішення про переведення дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у жилий будинок, яка була зареєстрована 30.07.2024 року адміністратором центру за вх. № Д1-170013-ф/о.
Згідно опису вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги від 30.07.2024 року позивачем було подано заяву суб`єкта звернення про надання адміністративної послуги, встановленого зразка; заяву про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок за формою встановленого зразка; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам, підписаний виконавцем окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, створений виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера.
Вказаний пакет документів Центром надання адміністративних послуг Одеської міської ради було передано до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, де він був зареєстрований 06.08.2024 року за вх. № 01-161582д1д.
Уповноваженою особою Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради заява позивача про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок була зареєстрована в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 06.08.2024 року за № BH01:8685-8613-0518-9975.
Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за результатом розгляду заяви позивача про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок та поданого ним пакету документів прийнято рішення № 53 від 14.08.2024 року “Про переведення дачного будинку у жилий будинок ОСОБА_1 ”, яким вирішено відмовити у переведенні дачного будинку, розташованого за адресок АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_1 , у жилий будинок; відділу дозвільно-декларативних процедур Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради внести відомості про дане рішення до Реєстру будівельної діяльності Єдиної державне електронної системи у сфері будівництва.
14.08.2024 року Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради внесено до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за № DH01:8707-1129-0403-3420 рішення “Про відмову переведення дачного будинку у жилий будинок”, згідно якого:
“ 1. Відмовити у переведенні дачного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) у жилий будинок на підставі Виявлення в поданих документах недостовірних відомостей.
2. Роз`яснити гр. ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) право повторно звернутись по питанню переведення дачного (садового) будинку у жилий з документами, які відповідають вимогам законодавства.
3. Подані документи повернути заявнику.
4. Контроль за виконанням даного рішення покласти на головний спеціаліст відділу дозвільно-декларативних процедур ОСОБА_3 .
Одеською міською радою прийнято рішення від 04.12.2024 №2575-VIII, яким затверджено “Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)”.
Позивач вважає, протиправним як саме рішення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про відмову переведення дачного будинку у жилий будинок DН01:8707-1129-0403-3420 від 14.08.2024 року, так і Положення, яким Одеська міська рада наділила Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради приймати рішення про переведення/відмову у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок та вважає, що розгляд його заяви про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок повинен був здійснюватися Виконавчим комітетом Одеської міської ради, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Щодо визнання протиправною та нечинною норму “Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)”, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 04.12.2024 №2575-VIII “Про затвердження Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у новій редакції”, в частині Розділу 2 пункту 2.2 підпункту 2.2.9, суд зазначає таке.
Як убачається з позовної заяви, позивач просить суд скасувати цю норму Положення, з огляду на те, що питання переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок чи відмову в цьому, відповідно до Порядку № 321, зобов`язаний розглядати Виконавчий комітет Одеської міської ради, а не відповідач Управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, яка кореспондується із ч. 3 ст. 24 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 ст. 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Стаття 4 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, правової, організаційної та матеріально - фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; судового захисту прав місцевого самоврядування.
Частиною 1 ст. 5 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; органи самоорганізації населення.
У той же час, відповідно до ст. 1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” представницький орган місцевого самоврядування – виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно із ч. 1 ст. 54 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України “Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності”.
Частиною 4 ст. 54 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлено, що положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.
З аналізу наведених норм, можна дійти висновку, що Одеська міська рада є колегіальним представницьким органом місцевого самоврядування, до компетенції якої належать повноваження зі створення виконавчих органів та затвердження їх положень.
Статтею 1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” визначено, що виконавчі органи ради - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Разом із цим, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади – також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.
Згідно ч. 3 ст. 52 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.
При цьому, слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.2000 №1-5/2000 визначав, що виконавчий комітет є виконавчим органом загальної компетенції сільської, селищної, міської ради, тоді як відділи, управління та інші виконавчі органи ради є її виконавчими органами галузевої та функціональної компетенції, підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, а також сільському, селищному, міському голові.
Таким чином, суд дійшов висновку, що виконавчими органами міських рад є не тільки виконавчі комітети міських рад, а й інші виконавчі органи, зокрема, управління. Виконавчий комітет Одеської міської ради є колегіальним органом загальної компетенції, тоді як конкретні профільні виконавчі органи ради наділені конкретними повноваженнями в межах галузевої та функціональної компетенції.
Відповідно до ст. 8-1 Житлового кодексу України громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.
Механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, передбачений Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №321 (далі – Порядок №321).
Згідно із п. 2 Порядку №321 переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально.
Відповідно до п. 3 Порядку №321 для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі – власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, – сільському голові (далі – уповноважений орган) у паперовій формі особисто (у тому числі через центри надання адміністративних послуг) чи надсилає рекомендованим листом з описом вкладення або в електронній формі через електронний кабінет користувача Єдиної державної електронної системи у сфері 
будівництва або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом власника, заяву за формою згідно з додатком, до якої додаються:
- копія документа, що підтверджує право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку (крім випадку, коли право власності на такий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно);
- письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий;
- звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам, підписаний виконавцем окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, створений виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера.
Таким чином, рішення про переведення/відмову у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок приймається відповідним уповноваженим виконавчим органом міської ради.
Жодного застереження про те, що таке рішення може прийматися виключно виконавчим комітетом міської ради не передбачено у чинних законодавчих актах.
Згідно із пп. 1 п. “б” ч. 1 ст. 31 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження з надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 №671 “Деякі питання діяльності органів державного архітектурно-будівельного контролю” затверджено Примірне положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Постанова №671).
Відповідно до п. 1 Постанови №671 орган державного архітектурно-будівельного контролю утворюється як структурний підрозділ Київської та Севастопольської міськдержадміністрації та як виконавчий орган сільської, селищної, міської ради (далі - орган держархбудконтролю).
Орган держархбудконтролю з питань здійснення повноважень, передбачених Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”, є підконтрольним Державній інспекції архітектури та містобудування України.
Згідно із п. 2 Постанови №671 орган держархбудконтролю у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, наказами Мінінфраструктури та Державної інспекції архітектури та містобудування України, розпорядженнями голів Київської та Севастопольської міськдержадміністрацій, рішеннями органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 3 Постанови №671 основним завданням органу держархбудконтролю є здійснення відповідно до закону державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності.
Так, Одеською міською радою прийнято рішення від 03.11.2021 No671-VIII, яким затверджено “Про затвердження Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у новій редакції”.
В подальшому Одеською міською радою прийнято рішення від 04.12.2024 №2575-VIII, яким затверджено “Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)” (далі – Положення).
Цим Положенням міська рада наділила Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради приймати рішення про переведення/відмову у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок.
Згідно із п. 1.1 Положення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створено відповідно до законів України “Про місцеве самоврядування в Україні”, “Про регулювання містобудівної діяльності”, “Про архітектурну діяльність” та інших нормативно-правових актів з метою здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності на території м. Одеси.
Відповідно до п. 1.3 Положення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради є самостійною юридичною особою, що має власний баланс, гербову печатку, бланки, рахунки, що відкриваються у встановленому чинним законодавством України порядку в органах Державної казначейської служби України.
Згідно із п. 1.6 Положення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства розвитку громад та територій України і Державної інспекції архітектури та містобудування України, іншими законодавчими та підзаконними актами, Статутом територіальної громади міста Одеси, рішеннями Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської, міської ради, розпорядженнями міського голови, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.
Відповідно до п. 1.7 Положення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради підзвітне і підконтрольне Одеській міській раді, підпорядковане міському голові, Виконавчому комітету Одеської міської ради, заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради відповідно до розподілу обов`язків, а з питань здійснення повноважень, передбачених Законом України “Про регулювання містобудівної діяльності”, - підконтрольне Державній інспекції архітектури та містобудування України.
Згідно із п. 2.1 Положення основним завданням Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради є здійснення на території м. Одеси державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності відповідно до чинного законодавства України.
Крім цього, відповідно до п. 2.2 Положення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків), та здійснює державний архітектурно-будівельний контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проєктування об`єктів містобудування, проєктної документації щодо об`єктів, розташованих у межах м. Одеси.
Згідно пункту 2.2.9. Положення Управління приймає рішення про переведення дачних чи садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки або про відмову в такому переведенні.
3 огляду на наведене, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради є самостійною юридичною особою, тобто наділено правосуб`єктністю, яке здійснює свої повноваження на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинними вищезазначеними правовими актами (зокрема, законами України “Про місцеве самоврядування в Україні”, “Про регулювання містобудівної діяльності”, Постановою №671), а також локальними актами (зокрема, Положенням).
Тож Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради є виконавчим органом міської ради в розумінні Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про законність та обґрунтованість покладення повноважень з переведення/відмови у переведенні дачних чи садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки саме на Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради як на виконавчий орган міської ради, який наділений компетенцією встановлення відповідності побудованого об`єкта вимогам законодавства, будівельних норм, положенням містобудівної документації, вихідних даних тощо.
Суд не приймає до уваги твердження позивача, що рішення про переведення садових і дачних будинків у жилі будинки повинні прийматись на засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуватись міським головою, оскільки такий порядок не передбачений ані Житловим кодексом, ані Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 №321.
Слід зазначити, що акти органів місцевого самоврядування можуть вважатися правомірними у разі їх прийняття у межах повноважень відповідних органів та у порядку, визначеному законом, що включає, зокрема й відповідність таких актів правовим актам вищої юридичної сили, зокрема постановам Кабінету Міністрів України, наказам міністерств та інших центральних органів виконавчої влади.
Отже, приймаючи Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Одеська міська рада діяла на виконання покладених на неї владних управлінських функцій, визначених, зокрема Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР “Про місцеве самоврядування в Україні”, у спосіб, а також у межах наданих повноважень.
В ході розгляду справи процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного положення судом не встановлено.
Крім того, судом не встановлено невідповідності між оскаржуваними нормами Положення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та юридичними актами вищої сили, зокрема Житловому кодексу, ЗУ “Про місцеве самоврядування”, Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, тому відсутні підстави для визнання підпункту 2.2.9 Положення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради протиправним.
Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що оскаржуване Положення є нормативно-правовим актом, з огляду на таке.
Як убачається з позовної заяви, позивач оскаржує пп. 2.2.9 п. 2.2 Положення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.
Таким чином, у справі, яка розглядається спір виник щодо окремого положення рішення органу місцевого самоврядування, яким на Управління покладено завдання по прийняттю рішення про переведення дачних чи садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки або про відмову в такому переведенні.
Так, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість оскарження двох видів актів суб`єктів владних повноважень:
- нормативно-правового акта;
- індивідуального акта.
Визначення “нормативно-правового акта” та “індивідуального акта” містяться у ч. 1 ст. 4 КАС України, а саме:
- нормативно-правовий акт – акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (п. 18);
- індивідуальний акт – акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19).
Згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїх постановах, зокрема, але не виключно, від 28.02.2020 у справі №235/2931/16-а, від 13.03.2020 у справі №826/27282/15, від 29.04.2020 у справі №826/7188/16 зазначає про те, що для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості, ознаки:
- приймається як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою;
- містить загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми;
- розрахований на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.
Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 No7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.
Отже, нормативно-правовим актом є рішення, яке містить норми права, що встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, та яке розраховане на широке коло осіб та довготривале застосування.
Проте, підпункт 2.2.9 Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради:
- не містить жодної норми права – натомість, закріплює повноваження виконавчого органу міської ради;
- не розраховане на широке коло осіб – стосується лише питань здійснення повноважень Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.
Слід також зазначити, що згідно Закону України “Про правотворчу діяльність” (який набрав чинності 20.09.2023 та вводиться в дію через один рік з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 року № 64/2022), який визначає правові та організаційні засади правотворчої діяльності, принципи і порядок її здійснення, учасників правотворчої діяльності, правила техніки нормопроектування, порядок здійснення обліку нормативно-правових актів, а також правила дії нормативно-правових актів, усунення прогалин, подолання колізій у нормативно-правових актах та здійснення контролю за реалізацією нормативно-правових актів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України “Про правотворчу діяльність” дія цього Закону поширюється на суспільні відносини, що виникають у процесі: 1) планування правотворчої діяльності; 2) розроблення проектів нормативно-правових актів; 3) прийняття (видання) нормативно-правових актів; 4) доведення нормативно-правових актів до відома населення; 5) набрання чинності нормативно-правовими актами; 6) ведення обліку нормативно-правових актів; 7) дії нормативно-правових актів, усунення прогалин, подолання колізій у нормативно-правових актах; 8) здійснення контролю за реалізацією нормативно-правових актів (далі - правовий моніторинг).
Згідно із п.п. 5, 6 ч. 4 ст. 1 Закону України “Про правотворчу діяльність” дія цього Закону не поширюється на правові акти, що не містять норм права, а саме на:
5) акти застосування права:
а) про утворення або припинення державного органу, органу місцевого самоврядування;
ґ) інші індивідуальні правові акти;
6) інші правові акти, що не містять норм права.
Суд також звертає увагу, що згідно абз. 3 ч. 2 ст. 81 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної? Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
Частиною 4 ст. 54 Закону Украйни “Про місцеве самоврядування в Украйни” встановлено, що положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.
При цьому, згідно із п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань” установчий документ юридичної особи - установчий? акт, статут, програма політичної партії, модельний статут, засновницький договір, одноособова заява (меморандум), положення тощо.
Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу ІІ Порядку державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2016 No359/5, зміни до установчого документа юридичної особи, положення, регламенту, списку суддів постійно діючого третейського суду, статуту (положення) громадського формування, що не має статусу юридичної особи, положення чи іншого установчого документа відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, оформляються шляхом викладення його в новій редакції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що фактично Положення є установчим документом юридичної особи - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, затверджене рішенням уповноваженого органу місцевого самоврядування - Одеською міською радою, який відповідає вимогам Примірного положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою №671, та підпункт 2.2.9 якого не містить жодних норм права, з огляду на що такий акт не є нормативним.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі No440/28/20:
“ 37. Таким чином, органи місцевого самоврядування мають повноваження приймати розпорядчі акти про створення юридичної особи публічного права, створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, та затверджувати положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради. Вказані питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
51. При цьому, колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувані рішення не є регуляторними актами, оскільки вони стосуються створення та визначення порядку діяльності відповідного відділу у складі Управління Департаменту, а Положення про відділ визначає процедурні питання організації роботи цього відділу та є обов`язковим виключно для його працівників, ці рішення не встановлюють, не змінюють та не скасовують норм права щодо регулювання господарських відносин, адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання”.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради не є регуляторним актом, оскільки воно визначає повноваження та процедурні питання організації роботи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та є обов`язковим виключно для його працівників, а оскаржуваний пункт Положення не встановлює, не змінює та не скасовує норм права для фізичних або юридичних осіб.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Одеської міської Ради скасувати підпункт 2.2.9 пункту 2.2. в Розділі 2 норму “Положення про Управління державного архітектурнобудівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)”, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 04.12.2024 №2575-VIII, за яким, завданням та функціями відповідача відповідно покладених на нього завдань, відповідач Управління державного архітектурнобудівельного контролю Одеської міської ради, приймає рішення про переведення дачних чи садових будинків, що відповідають будівельним нормам у жилі будинки, або про відмову в такому переведенні, а також щодо зобов`язання Одеської міської ради прийняти рішення, яким передати функції прийняття рішення про переведення дачних чи садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки або про відмову в такому переведенні покласти на Виконком Одеської міської Ради, суд зазначає наступне.
Згідно з Європейською Хартією місцевого самоврядування від 15.10.1985, ратифікованою Законом України від 15.07.1997 № 452/97-ВР “Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування” місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання та управління суттєвою часткою публічних справ, під власну відповідальність, в інтересах місцевого населення.
Це право здійснюється радами або зборами, члени яких вільно обираються таємним голосуванням на основі прямого, рівного, загального виборчого права і які можуть мати підзвітні їм виконавчі органи.
Статтею 4 “Сфера компетенції місцевого самоврядування” Європейської Хартії місцевого самоврядування визначено, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом.
В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).
Закон № 280/97-ВР відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Частиною першою статі 6 Закону № 280/97-ВР визначено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Відповідно до частини першої статі 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною першою статті 16 Закону № 280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.
Статтею 25 Закону № 280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Перелік питань, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради визначено статтею 26 цього Закону, серед яких, зокрема, затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради.
Згідно із частиною другою статті 81 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до частин першої та другої статті 54 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.
Частиною четвертою статті 54 Закону № 280/97-ВР встановлено, що положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.
Таким чином, органи місцевого самоврядування мають повноваження приймати розпорядчі акти про створення юридичної особи публічного права, створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, та затверджувати положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради. Вказані питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Разом із цим, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.
Згідно ч. 3 ст. 52 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.
Механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, передбачений Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 No321 (далі – Порядок No321).
Відповідно до п. 3 Порядку No321 для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі – власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, – сільському голові (далі – уповноважений орган) у паперовій формі особисто (у тому числі через центри надання адміністративних послуг) чи надсилає рекомендованим листом з описом вкладення або в електронній формі через електронний кабінет користувача Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом власника, заяву за формою згідно з додатком.
Таким чином, рішення про переведення/відмову у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок приймається відповідним уповноваженим виконавчим органом міської ради.
Суд не приймає до уваги твердження позивача з приводу того, що виключно виконавчий комітет уповноважений приймати відповідні рішення, оскільки це не встановлено жодним законодавчим актом.
Суд не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.
З огляду на те, що саме ОМР наділена виключними повноваженнями зі створення виконавчих органів місцевого самоврядування та прийняття рішення про розмежування повноважень між її виконавчими органами, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень.
Міська рада уповноважила Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради приймати рішення про переведення/відмову у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок.
Тож з огляду на вищевикладене, у суду відсутні підстави для зобов`язання Одеської міської Ради скасувати підпункт 2.2.9 пункт 2.2. в Розділі 2 норму Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням Одеської міської ради від 04.12.2024 №2575-VIIІ, та зобов`язання Одеської міської ради прийняти рішення, яким передати функції прийняття рішення про переведення дачних чи садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки або про відмову в такому переведенні покласти на Виконком Одеської міської Ради.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про відмову переведення дачного будинку у жилий будинок DН01:8707-1129-0403-342 від 14.08.2024 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 8-1 Житлового кодексу Української РСР, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.
На виконання вимог ч. 1 ст. 8-1 Житлового кодексу України прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 29.04.2015р. №321, якою затверджено Порядок переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки (далі - Порядок).
Цей Порядок визначає механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.
Переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки здійснюється безоплатно органами місцевого самоврядування села, селища, міста, з якими відповідні дачні поселення та садівничі товариства пов`язані адміністративно або територіально.
Для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) у паперовій формі особисто (у тому числі через центри надання адміністративних послуг) чи надсилає рекомендованим листом з описом вкладення або в електронній формі через електронний кабінет користувача Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом власника, заяву за формою згідно з додатком, до якої додаються:
копія документа, що підтверджує право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку (крім випадку, коли право власності на такий будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно);
письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий;
звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам, підписаний виконавцем окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, створений виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера.
Звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку містить відомості, передбачені Порядком ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2021 р. № 681 “Деякі питання забезпечення функціонування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва” (Офіційний вісник України, 2021 р., № 55, ст. 3401).
Технічний огляд дачного чи садового будинку проводиться з метою визначення відповідності фактичного стану садового або дачного будинку новому функціональному призначенню та надання в разі потреби рекомендацій щодо усунення виявлених недоліків без застосування обладнання для визначення характеристик конструкцій та виконання вишукувальних робіт на підставі укладеного договору суб`єктом господарювання, у якого працює один або більше виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, які пройшли професійну атестацію згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 554 “Деякі питання професійної атестації виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури” (Офіційний вісник України, 2011 р., № 41, ст. 1668).
За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів уповноважений орган протягом місяця з дня їх надходження приймає рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок або про відмову в такому переведенні.
Рішення створюється виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера та накладенням кваліфікованого електронного підпису керівника уповноваженого органу.
Прийняття рішення про відмову в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок допускається за наявності хоча б однієї з таких підстав:
неподання документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку;
виявлення в поданих документах недостовірних відомостей;
встановлення відсутності у дачному чи садовому будинку діючої протягом року системи опалення для забезпечення експлуатації будинку та/або її невідповідність державним будівельним нормам, що встановлюють вимоги до опалення, вентиляції та кондиціонування;
встановлення наявності у дачному чи садовому будинку деформацій, що можуть призвести до втрати несучої здатності конструкцій та руйнування будинку, за оцінкою механічного опору та стійкості несучих конструкцій.
Уповноважений орган у триденний строк з дня прийняття рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки видає або надсилає власникові рекомендованим листом з описом вкладення, або в електронній формі через електронний кабінет користувача Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва або іншу державну інформаційну систему, інтегровану з електронним кабінетом, користувачем якої є уповноважений орган, рішення про переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок із зазначенням його адреси (рішення про відмову в переведенні разом з поданими документами). У разі подання заяви про переведення дачного або садового будинку у жилий будинок через центр надання адміністративних послуг рішення про переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, видається через зазначені центри.
У разі відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок власник має право повторно подати документи, зазначені у пункті 3 цього Порядку, після усунення причин, що стали підставою для прийняття такого рішення.
За наведеного правого регулювання, Порядком передбачено вичерпний перелік підстав для відмови в переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок. Переведення дачних і садових будинків в жилі є процедурою, яка передбачає надання садовому будинку статусу житлового за умов відповідності даної споруди будівельним стандартам, що висуваються до житлових домоволодінь.
Судом встановлено, що 30.07.2024 року ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради звернувся із заявою про прийняття рішення про переведення дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у жилий будинок, яка була зареєстрована 30.07.2024 року адміністратором центру за вх. № Д1-170013-ф/о.
Згідно опису вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги від 30.07.2024 року позивачем було подано заяву суб`єкта звернення про надання адміністративної послуги, встановленого зразка; заяву про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок за формою встановленого зразка; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам, підписаний виконавцем окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, створений виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера.
Вказаний пакет документів Центром надання адміністративних послуг Одеської міської ради було передано до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, де він був зареєстрований 06.08.2024 року за вх. № 01-161582д1д.
Уповноваженою особою Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради заява позивача про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок була зареєстрована в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 06.08.2024 року за № BH01:8685-8613-0518-9975.
Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за результатом розгляду заяви позивача про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок та поданого ним пакету документів прийнято рішення № 53 від 14.08.2024 року “Про переведення дачного будинку у жилий будинок ОСОБА_1 ”, яким вирішено відмовити у переведенні дачного будинку, розташованого за адресок АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_1 , у жилий будинок; відділу дозвільно-декларативних процедур Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради внести відомості про дане рішення до Реєстру будівельної діяльності Єдиної державне електронної системи у сфері будівництва.
14.08.2024 року Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради внесено до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за № DH01:8707-1129-0403-3420 рішення “Про відмову переведення дачного будинку у жилий будинок”, згідно якого:
“ 1. Відмовити у переведенні дачного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 та належить ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) у жилий будинок на підставі Виявлення в поданих документах недостовірних відомостей.
2. Роз`яснити гр. ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) право повторно звернутись по питанню переведення дачного (садового) будинку у жилий з документами, які відповідають вимогам законодавства.
3. Подані документи повернути заявнику.
4. Контроль за виконанням даного рішення покласти на головний спеціаліст відділу дозвільно-декларативних процедур ОСОБА_3 .
Відповідно до пп. 2.2.9 п. 2.2 Положення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради відповідно до покладених на нього завдань приймає рішення про переведення дачних чи садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки або про відмову в такому переведенні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято уповноваженим виконавчим органом міської ради, а саме Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.
Рішення містить всі визначені Порядком Nє321 обов`язкові реквізити такого документу: останньому присвоєно реєстраційний номер та на нього накладено кваліфікований електронний підпис керівника уповноваженого органу - начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Авдеєва О.Р., а також оскаржуване рішення створено з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа.
Верховний Суд зазначає, що одним із критеріїв оцінювання судами рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень є прийняття ними рішень обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Зі змісту рішення убачається, що підставою для відмови стало виявлення в поданих документах недостовірних відомостей, а саме: звіт про проведення технічного огляду дачного (садового) будинку містить недостовірні відомості в частині відповідності об`єкта вимогам табл. 15.2 ДБН Б.2.2-12:2019 “Планування і забудова територій” щодо протипожежних відстаней.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про будівельні норми” (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) будівельні норми - затверджений суб`єктом нормування підзаконний нормативний акт технічного характеру, що містить обов`язкові вимоги у сфері будівництва, містобудування та архітектури.
Частиною другою статті 5 цього ж Закону передбачено, що об`єктами нормування у будівництві є: 1) планування та забудова території; 2) об`єкт будівництва, містобудування та архітектури і його складові частини; 3) склад і зміст документації об`єктів будівництва, містобудування та архітектури.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23 квітня 2018 року № 100 затверджено ДБН Б.2.2-12:2019 “Планування і забудова територій”.
Згідно п. 15.2.2 ДБН протипожежні відстані між житловими, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, гаражами слід прии?мати за таблицею 15.2 (чисельник).
З аналізу наведених у таблиці протипожежних відстаней, можна дійти висновку, що відстань біля 2 м між житловими будинками є порушенням вимог п. 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019 “Планування і забудова територій”.
В свою чергу, як убачається з матеріалів справи, позивач подав повний пакет документів, як того вимагає Постанова № 321.
Зі Звіту № 39762/5321/08-02 від 12.06.2024 р., виготовленого експертом КП “БТІ” ОМР Гусаковою І.Ю. про проведення технічного обстеження дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам, підписаного виконавцем окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, створеного виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, та Звіту про проведення технічного огляду дачного (садового) будинку № 39762/5321/08-02 від 31.05.2024 р. із висновком про відповідність об`єкта державним будівельним нормам, створеного та підписаного сертифікованим експертом Гусаковою Інною Юріївною (АЕ 002090, АЕ 005312) КП “БТІ” ОМР (03350290), наданих позивачем разом із заявою, убачається, що садовий будинок відповідає вимогам державних будівельних норм України.
Водночас відповідач в ході розгляду справи стверджував, що посадовими особами Управління з метою встановлення відповідності фактичного стану об`єкта відомостям, наведеним у заяві про переведення дачного будинку у жилий будинок, здійснено огляд об`єкта, за результатами якого виявлено, що дачний будинок розміщено на відстані біля 2 м від існуючого двоповерхового житлового будинку, що розташований на суміжній земельній ділянці, чим не дотримано вимоги п. 15.2.2 ДБН Б.2.2-12:2019 “Планування і забудова територій”.
Однак Управлінням не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, та на спростування висновків, зазначених у наданих позивачем звітах.
З оскаржуваного рішення не можливо встановити, яким чином здійснено вимірювання відстані між будинком позивача та двоповерховим житловим будинком, що розташований на суміжній земельній ділянці, не зазначено про який саме житловий будинок йде мова у рішенні, не можливо ідентифікувати цей будинок, оскільки не зазначено його адресу, не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, на якій розміщений цей будинок, чи є цей будинок взагалі житловим.
В ході розгляду справи, відповідачем також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваному рішенні.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо обґрунтованості оскаржуваного рішення, виконання якої є запорукою передбачуваності для позивачів наслідків виконання або невиконання ними законних вимог відповідача.
Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність виконавчого комітету Одеської міської ради щодо не прийняття рішення про переведення дачного будинку зі складовими частинами об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ), № 9-Б (дев`ять літ. Б), № 9-Б/3 (дев`ять літ. Б дріб три) місто Одеса, і належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності в житловий будинок у відповідності до положень Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженою постановою КМУ №321 від 29.04.2015р., суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що 30.07.2024 року ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради звернувся із заявою про прийняття рішення про переведення дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у жилий будинок, яка була зареєстрована 30.07.2024 року адміністратором центру за вх. № Д1-170013-ф/о.
Згідно опису вхідного пакету документів на отримання адміністративної послуги від 30.07.2024 року позивачем було подано заяву суб`єкта звернення про надання адміністративної послуги, встановленого зразка; заяву про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок за формою встановленого зразка; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам, підписаний виконавцем окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, створений виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону “Про адміністративні послуги” адміністративні послуги надаються суб`єктами надання адміністративних послуг безпосередньо або через центри надання адміністративних послуг.
Разом з цим, згідно з частиною 1 статті 13 Закону передбачено, зокрема, що адміністратор організовує надання адміністративних послуг шляхом взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг.
Частиною 4 статті 13 Закону визначені основні завдання адміністратора: 1) надання суб`єктам звернень вичерпної інформації та консультацій щодо вимог та порядку надання адміністративних послуг; 2) прийняття від суб`єктів звернень документів, необхідних для надання адміністративних послуг, їх реєстрація та подання документів (їх копій) відповідним суб`єктам надання адміністративних послуг не пізніше наступного робочого дня після їх отримання; 3) видача або забезпечення направлення через засоби поштового зв`язку суб`єктам звернень результатів надання адміністративних послуг (у тому числі рішення про відмову в задоволенні заяви суб`єкта звернення), повідомлення щодо можливості отримання адміністративних послуг, оформлених суб`єктами надання адміністративних послуг.
Водночас, згідно з Переліками адміністративних послуг, які надаються через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради, затвердженими рішенням Одеської міської ради від 10 червня 2015 року № 6703-VI (зі змінами), суб`єктом надання адміністративної послуги з Прийняття рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки визначено Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради.
Тож після отримання зазначеного пакету документів від суб`єкта звернення з метою виконання частини 4 статті 13 Закону, вказаний пакет документів Центром надання адміністративних послуг Одеської міської ради передано до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, як суб`єкта надання зазначеної адміністративної послуги, для подальшого його розгляду та прийняття відповідного рішення, де він був зареєстрований 06.08.2024 року за вх. № 01-161582д1д.
В свою чергу, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за результатом розгляду заяви позивача про переведення дачного (садового) будинку у жилий будинок та поданого ним пакету документів прийнято рішення від 14.08.2024 року “Про переведення дачного будинку у жилий будинок ОСОБА_1 ”, яким вирішено відмовити у переведенні дачного будинку, розташованого за адресок АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_1 , у жилий будинок, який у якості результату надання вказаної адміністративної послуги переданий до Департаменту.
З огляду на викладене, заява про прийняття рішення про переведення дачного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у жилий будинок, яка була зареєстрована 30.07.2024 року адміністратором центру за вх. № Д1-170013-ф/о, не перебувала на розгляді виконавчого комітету Одеської міської ради.
Таким чином, суд дійшов висновку, що виконавчим комітетом Одеської міської ради не було допущено протиправної бездіяльності.
Щодо вимог про зобов`язання виконавчого комітету Одеської міської ради розглянути зазначену заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та прийняти рішення про переведення дачного будинку зі складовими частинами об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (дев`ять літ. Б), № 9-Б/З (дев`ять літ. Б дріб три) місто Одеса та належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності в житловий будинок у відповідності до положень Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, суд зазначає наступне.
Одеською міською радою прийнято рішення від 03.11.2021 No671-VIII, яким затверджено “Про затвердження Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради у новій редакції”.
В подальшому Одеською міською радою прийнято рішення від 04.12.2024 №2575-VIII, яким затверджено “Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)”.
Цим Положенням міська рада уповноважила Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міськоїї ради приймати рішення про переведення/відмову у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок.
Виконавчий комітет Одеської міської ради не наділений Одеською міською радою приймати рішення про переведення/відмову у переведенні дачного чи садового будинку у жилий будинок.
Крім того, згідно з абз. 2 п. 4 Порядку № 321 рішення створюється виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності у формі електронного документа з присвоєнням реєстраційного номера та накладенням кваліфікованого електронного підпису керівника уповноваженого органу.
Так, пунктом 2 Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2021 № 681 (далі - Порядок № 681), визначено, що користувач електронного кабінету - державний орган, орган місцевого самоврядування, інша юридична або фізична особа, якій відповідно до цього Порядку надається доступ до електронної системи та яка пройшла процедуру електронної ідентифікації/автентифікації.
Відповідно до пп. 1 п. 60 Порядку № 681 виключно з використанням Реєстру будівельної діяльності електронної системи створюються такі електронні документи - звіт про проведення технічного огляду дачного (садового) будинку для переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.
Згідно із пп. 1 п. 124 Порядку № 681 електронний кабінет призначений для подання, виготовлення та отримання таких документів в електронній формі, вчинення дій, пов`язаних з: отриманням звіту про проведення технічного огляду дачного (садового) будинку для переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки.
Відповідно до пп. 5 п. 174-12 Порядку № 681 через електронний кабінет виконавчих органів сільських, селищних, міських рад здійснюється створення рішення про переведення дачного чи садового будинку в жилий будинок або про відмову в такому переведенні.
Судом встановлено, що Управління згідно із положеннями Порядку № 681 є користувачем електронного кабінету, та на рішення накладено кваліфікований електронний підпис керівника уповноваженого органу - начальника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Авдєєва О.Р.
У свою чергу ВК ОМР не є користувачем електронного кабінету, а отже такий орган навіть технічно не може прийняти відповідне рішення.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд не може зобов`язати виконавчий комітет Одеської міської ради розглянути зазначену заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про переведення дачного будинку в житловий будинок, оскільки ВК ОМР не наділений відповідними повноваженнями.
При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень.
Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Слід зазначити, що дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України “органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України”.
Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі “Hasan and Chaush v.Bulgaria” № 30985/96).
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Тож суд не може підміняти інший орган державної влади або місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу.
Суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.
Враховуючи вищезазначене колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскільки Порядок переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, передбачає встановлення відсутності підстав для відмови у переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2024 року внесену до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 06.08.2024 року за № BH01:8685-8613-0518-9975 та прийняти рішення про переведення дачного будинку зі складовими частинами об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: провулок Історичний (попередні назви провулок Достоєвського, провулок Кримський), № 9-Б (дев`ять літ. Б), № 9-Б/З (дев`ять літ. Б дріб три) місто Одеса у відповідності до положень Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії”). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідачів спеціаліста відділу дозвільно-декларативних процедур Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Стоматової Олени Миколаївни, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнати протиправною та нечинною про визнати протиправною та нечинною норму «Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (нова редакція)», визнання протиправним та скасування рішення про відмову переведення дачного будинку у жилий будинок змінити.
Абзац третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 викласти наступним чином: 
"Зобов`язати Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2024 року внесену до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 06.08.2024 року за № BH01:8685-8613-0518-9975 та прийняти рішення про переведення дачного будинку зі складовими частинами об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (дев`ять літ. Б), № 9-Б/З (дев`ять літ. Б дріб три) місто Одеса у відповідності до положень "Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам у жилі будинки" у житловий будинок".
В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.  

Головуючий	 		Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Курко О. П.